Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Edice Právo pro každého

JUDr. Petr Novotný, Ph.D, Mgr. Kristina Kedroňová, JUDr. Ilona Štrosová, LL.M.,
Mgr. Monika Štýsová, JUDr. Monika Novotná

Nový občanský zákoník

Vlastnictví a věcná práva
2., aktualizované vydání

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 6 692. publikaci

Realizace obálky Michal Němec
Sazba a zlom Jan Šístek
Formát ePub Jan Šístek
Odpovědná redaktorka Ing. Michaela Průšová
Počet stran 168
Druhé vydání, Praha 2014, 2017

Vytiskla tiskárna Tisk Centrum, s.r.o., Moravany

© Grada Publishing, a.s., 2017

ISBN 978-80-271-9947-1 (ePub)
ISBN 978-80-271-9946-4 (pdf)
ISBN 978-80-271-0610-3 (print)

Úvod

V této publikaci se budeme věnovat oblasti vlastnictví a věcných práv, kde přinesl nový občanský zákoník také spoustu změn. V úvodní části se vrátíme trochu k terminologii a vysvětlíme si pojem věci a rozdělení věcí. Je zapotřebí si totiž uvědomit, že nový občanský zákoník mezi věci řadí i nehmotné statky, např. práva nebo obchodní tajemství. Za věci jsou považovány ovladatelné přírodní síly i cenné papíry.

Základní novinkou nového občanského zákoníku je zavedení zásady superficies solo cedit do občanského práva – od 1. ledna 2014 se tak stavby stávají součástí pozemku, na kterém jsou postaveny. Vzhledem k tomu, že mnohdy bude praktické oddělení vlastnického práva k pozemku a k budově na něm stojící, upravuje nový občanský zákoník zvláštní právo stavby.

Věci souvisí s věcnými právy – z logiky věci vyplývá, že věcná práva jsou práva fyzických nebo právnických osob, vztahující se k věcem. Základním lidským právem, kterému přiznává ochranu nejen občanský zákoník, ale už Listina základních práv a svobod, je vlastnické právo. Toto právo je také základním věcným právem, kterým se budeme zabývat. Vysvětlíme si obsah vlastnického práva, čím může být vlastník při výkonu svého vlastnického práva omezen – zde je zapotřebí upozornit především na sousedská práva, jejichž úpravě občanský zákoník věnuje pozornost. Vysvětlíme si způsoby nabytí vlastnického práva i to, jak se postavit k věci, kterou někdo ztratil nebo zahodil.

Vedle vlastnického práva je nutné objasnit také držbu – zatímco dosavadní občanský zákoník pracoval s držbou věci, nový občanský zákoník vychází z držby práva.

Další skupinu věcných práv tvoří věcná práva k věci cizí, např. věcná břemena (tedy služebnosti a reálná břemena) nebo zástavní právo. I těmto věcným právům se v naší publikaci věnujeme.

Nový občanský zákoník upravuje vlastnické právo a ostatní věcná práva podrobněji než předcházející občanský zákoník z r. 1964. Je to pochopitelné – zatímco předcházející předpis vycházel z názoru, že hlavním vlastníkem má být stát, nový občanský zákoník upravuje vlastnické právo ve shodě s jeho významem základního lidského práva. Právě proto je důležité seznámit se s novou právní úpravou a vědět, jak právně jednat takovým způsobem, abych chránil své vlastnické právo a současně nerušil výkon práv ostatních osob.

Petr Novotný

Předmluva k 2., aktualizovanému vydání

Vlastnické právo, právo vlastnit věc a rozhodovat o jejím osudu, je ústavně chráněným lidským právem. Nikdo nesmí být zbaven svého vlastnického práva proti své vůli jinak než na základě zákona a způsobem stanoveným zákonem. Vlastnické právo však současně i zavazuje. S vlastnictvím je spojena i odpovědnost vlastníka. Své vlastnické právo tak musí každý vykonávat s ohledem na ostatní vlastníky a vůbec účastníky právních vztahů – typické je to například v sousedských vztazích.

Odpovědi na základní právní otázky spojené s vlastnictvím a držbou tak, jak je upravuje občanský zákoník, který po třech letech jeho účinnosti již nemůžeme označovat jako „nový“, se snaží přinést tato publikace. V aktualizovaném vydání jsme reagovali na vývoj právní teorie a nejnovější soudní rozhodnutí i novelu týkající se (znovu)zavedení předkupního práva spoluvlastníků nemovité věci a úpravy svěřenských fondů. Proto věříme, že i nadále bude užitečným pomocníkem všem, kdo se potřebují orientovat v právní úpravě vlastnického práva.

Praha, srpen 2017

Petr Novotný

Kapitola 1Pojem věci, členění věcí, věcná práva

Pozemek, automobil, voda avítr, pohledávka, akcie, obchodní závod nebo třeba ustřižené vlasy mají jedno společné– podle nového občanského zákoníku jsou to věci. Proto se blíže podíváme na to, co všechno vlastně věci vprávním smyslu jsou, jak je zákon člení ajaká věcný práva může každý kvěci nabýt.

i.Věci ajejich rozdělení

Věcná práva neboli absolutní majetková práva, kterými se budeme vtéto publikaci zabývat, jsou práva vztahující se kvěcem. Proto má pro vymezení věcných práv zásadní význam samotná definice věcí. Voblasti pojmového vymezení ačlenění věcí přináší občanský zákoník poměrně zásadní změny oproti předchozí právní úpravě. Věcí vprávním smyslu je vše, co slouží potřebě lidí (aje odlišné od osoby). Věci se dělí podle různých kritérií– na hmotné anehmotné, movité anemovité. Význam mají také pojmy zastupitelná věc, zuživatelná věc nebo hromadná věc. Do právní úpravy věcí je zahrnuta také právní úprava obchodního závodu, pobočky acenného papíru. Revoluční změna se týká vymezení nemovitých věcí. Součástmi pozemku totiž už nejsou jen trvalé porosty, ale také stavby, pokud stavba stojí na pozemku jejího vlastnictví.

Diskontinuita nového civilního práva se neprojevuje jen vuplatnění zásady superficies solo cedit, kterou předchozí občanský zákoník neuznával, ale též ve zcela novém vymezení věci vprávním smyslu. Široce formulovanou kategorií tzv. nehmotných věcí se totiž jako věc vprávním vztahu chová daleko více předmětů – pro to, aby se předmět (objekt) stal věcí, totiž postačuje, že nejde očlověka ani právnickou osobu aže tento předmět slouží potřebě lidí. Zásadní novinkou tak je, že se do kategorie věcí dostaly takové objekty, jako je pohledávka, podíl na obchodní korporaci nebo třeba obchodní tajemství.

Uvedli jsme, že za věc vprávním smyslu je považováno vše, co slouží potřebě lidí aje odlišné od osoby. Pokud je věc určená kobecnému užívání, jde oveřejný statek. Takovým veřejným statkem může být třeba veřejná komunikace, park apod.

Každá věc má svoji hodnotu. Pokud hodnotu věci vyjádříme vpenězích, jde ocenu. Zásadně platí, že ukaždé věci je možné určit její obvyklou cenu. To je taková cena, za kterou by bylo možné pořídit totožnou nebo podobnou věc vdaném místě ačase. To ale neznamená, že by si např. ve smluvních vztazích nemohly strany domluvit jinou cenu věci, než je právě cena obvyklá. Dokonce ivpřípadě náhrady škody může být cena věci, určující rozsah poskytované náhrady škody, stanovena jako mimořádná cena– tedy taková cena, při které se zohlední zvláštní poměry nebo zvláštní obliba. Při určení mimořádné ceny se tedy zohlední náhodné vlastnosti věci, které mají význam zpravidla jen pro jejího vlastníka. Předmět objektivně nepatrné ceny totiž může mít díky vzpomínkám aemočním vazbám určitého člověka ktomuto předmětu právě pro něj daleko vyšší „cenu“, než je cena obvyklá. Hrníček po babičce má mimořádnou cenu jen apouze pro jejího vnuka, pro jiné to může být bezcenný kousek porcelánu. Pokud by však někdo takový předmět zničil ze svévole nebo škodolibosti, musí poškozenému nahradit nejen cenu obvyklou, ale právě také cenu zvláštní obliby, tedy mimořádnou.

Některé věci mohou poskytovat plody aužitky. Plodem je to, co věc poskytuje pravidelně ze své přirozené povahy, tedy typicky úroda zemědělských plodin. Plod věc poskytuje, ať se oto člověk přičiní, či nikoli. Užitky jsou to, co věc pravidelně poskytuje ze své právní povahy– užitkem plynoucím znemovitosti může být nájemné, užitkem plynoucím zpeněz jsou úroky.

Vedle definice věci občanský zákoník vymezuje také to, co se za věc nepovažuje. Vprvní řadě tak věcí není lidské tělo ani jeho části, třebaže byly od těla odděleny. Výjimku představuje taková část lidského těla, kterou lze oddělit bezbolestně bez znecitlivění akterá se přirozenou cestou obnovuje– např. vlasy– na ty se hledí jako na věc movitou amohu být jinému přenechány iza odměnu.

Věcí není rovněž živé zvíře. Občanský zákoník vychází totiž ztoho, že živé zvíře je smysly nadaný tvor ajako takový má zvláštní význam ahodnotu. Živé zvíře tedy přestalo být věcí vprávním smyslu aje zcela specifickým předmětem právních vztahů. Pouze vtom rozsahu, vjakém to neodporuje jeho povaze, se na živé zvíře budou aplikovat pravidla upravující věci. Zákonodárce vycházel zúvahy, že by bylo vrozporu spovahou zvířete jako živého tvora použít jako zástavu psa lpícího na svém pánovi stím, že pes bude předán zástavnímu věřiteli jako osobě zvířetí cizí avystaven stresu. Tak např. bude možné uzavřít oprodeji štěněte kupní smlouvu podobně, jako by to věc byla.

Další důležité pojmy, které definuje občanský zákoník, jsou majetek ajmění. Majetek osoby tvoří souhrn všeho, co této osobě patří. Jmění osoby představuje souhrn jejího majetku ajejích dluhů.

Rozdělení věcí

Věci hmotné anehmotné, ovladatelné přírodní síly

Věci vprávním smyslu můžeme dělit podle různých kritérií. Tím prvním kritériem je dělení věcí na hmotné anehmotné. Hmotná věc má povahu samostatného předmětu, je to tedy něco, co můžeme zjistit svými smysly, „ohmatat si“. Hmotnou věcí jsou suroviny ivýrobky znich, plody oddělené od rostliny apod. Hmotné věci jsou tedy to, co by za věc běžně každý člověk považoval. Zákon za hmotné věci prohlašuje také ovladatelné přírodní síly, pokud se snimi obchoduje. Takovou ovladatelnou přírodní silou, která je předmětem obchodování, je např. elektrická energie nebo teplo. Věci bez hmotné podstaty apráva, jejichž povaha to připouští, zákon považuje za nehmotné věci. Nehmotnou věcí by tak bylo např. autorské právo.

Věci nemovité amovité

Velmi významné je rozdělení na věci nemovité amovité. Zásada superficies solo cedit (povrch ustupuje půdě) se samozřejmě odráží ve vymezení nemovitých věcí ajejích součástí. Nemovitou věcí jsou vprvní řadě pozemky. Postavení nemovitých věcí občanský zákoník dále přiznává podzemním stavbám se samostatným účelovým určením (např. podzemní garáže, pokud by stavbu tvořily právě pouze tyto podzemní garáže), věcná práva knim apráva, která za nemovité věci prohlásí zákon. Všechny ostatní věci jsou věci movité.

Zuvedeného vymezení je zřejmé, že nadzemní stavby nejsou samostatnou nemovitou věcí ani vpřípadě, kdy jsou ve vlastnictví jiné osoby, než je vlastník pozemku. Od 1.1.2014 má vlastník stavby na cizím pozemku toliko právo stavby. Toto právo stavby je věc nemovitá astavba, vyhovující právu stavby, je jeho součástí. Vzhledem ktomu, že za nemovitosti jsou výslovně prohlášena také věcná práva knemovitým věcem, budou za nemovité věci považovány např. služebnosti. Za nemovité věci jsou zákonem prohlášeny také jednotky (byty nebo nebytové prostory), vymezené vbudově. Vlastník bytu je tak sbytem oprávněn disponovat shodně jako svěcí nemovitou, somezeními vyplývajícími ze specifické povahy jednotky jako samostatné věci vprávním smyslu (např. se kjednotce váže spoluvlastnické právo ke společným částem nemovité věci, vníž je jednotka vymezena).

Věci zastupitelné

Dosavadní občanskoprávní předpisy ajudikatura konstruovaly věci určené druhově vprotikladu svěmi vymezenými individuálně – např. stádo ovcí ajedna konkrétní ovce. Terminologie nového občanského zákoníku tyto věci označuje jako věci zastupitelné adefinuje je jako movité věci, které mohou být nahrazeny jinou věcí téhož druhu. Typickým příkladem zastupitelné věci bude uhlí, brambory, ale také třeba peníze. Ostatní věci zákon prohlašuje za nezastupitelné. Vpřípadě pochybností se musí věc posoudit podle zvyklostí– uvedli jsme např., že za zastupitelnou věc budou považovány peníze. Pokud někomu půjčí finanční částku vhotovosti– peníze– bude požadovat vrácení stejné částky, ale zpravidla mu bude jedno, že nejde otytéž bankovky či mince, které při poskytnutí půjčky svému dlužníkovi předal. Vtomto případě tak mohly být půjčené peníze nahrazeny jinými (stejného druhu ave stejné hodnotě). Můžeme si však představit případ, kdy ipeníze budou věcí nezastupitelnou, např. sběratelské bankovky nebo mince. Mezi zastupitelné věci se řadí izastoupitelné cenné papíry (např. akcie), které mohou být nahrazeny hromadnou listinou.

Zuživatelná věc

Movitá věc může být věcí zuživatelnou. Tou je taková movitá věc, jejíž běžné použití spočívá vjejím spotřebování, zpracování nebo zcizení. Zuživatelnou věcí budou proto např. suroviny, voda, energie, potraviny. Za zuživatelné věci jsou však prohlášeny také věci, které jsou vnějakém skladu nebo jiném souboru, jsou určeny ktomu, aby byly prodávány jednotlivě, atakové určení je také vsouladu sjejich běžným užitím. Skladové zásoby zboží určeného kmaloobchodnímu prodeji tak budou tvořit zuživatelné věci. Ostatní věci, tedy ty věci, které nejsou zuživatelné, jsou nezuživatelné.

Hromadná věc

Další zákonná definice vymezuje hromadnou věc. Hromadnou věc tvoří soubor jednotlivých věcí náležejících téže osobě, který je považován za jeden předmět– tvoří tedy jeden celek, který má jedno společné označení. Vedle společného označení se vyžaduje, aby mezi jednotlivými prvky hromadné věci existovalo nějaké společné pojítko. Takovou hromadnou věcí by byl např. pytel brambor, ale také sbírka známek nebo knihovna. Nejvyšší soud např. konstatoval, že soubor jednotlivých díllů nábytku vpočtu, provedení a uspořádání tvořícím účelový, stylový nebo architektonicky jednotný celek, určený k vybavení zcela konkrétní místnosti nebo sloužící ke zvláštnímu účelu, je věcí hromadnou, nelze-li jeho jednotlivé díly odstranit, aniž by došlo k narušení jednoty celku. Skutečnost, že soubor nějakých předmětů tvoří společně hromadnou věc, nebrání jeho vlastníkovi, aby disponoval samostatně isjednotlivými částmi tvořícími hromadnou věc– vlastník tak může ze své sbírky známek vybrat jednu atu někomu darovat. Nevyžaduje se tedy, aby vlastník disponoval vždy shromadnou věcí jako celkem– důležité je, že to ze své vůle udělat může. Právní význam hromadné věci ale spočívá vtom, že sní vlastník může disponovat jedním jednáním, aniž by bylo nezbytné jednotlivé předměty specifikovat– může tak např.prodat jídelní servis pro 12 osob, aniž by bylo nezbytné vymezovat jeden každý talíř, který je jeho součástí.

Obchodní závod, rodinný závod

Novou terminologii přináší občanský zákoník také při vymezení obchodního závodu. Definice pojmu obchodní závod vpodstatě odpovídá současné definici podniku. Předchozí termín „podnik“ zákon opustil kvůli rozpornému využití tohoto pojmu vevropské úpravě– ta totiž jako „podnik“ označuje podnikající osobu, tedy podnikatele. Obchodní závod (vdalších pasážích používá občanský zákoník také zkratku „závod“) vymezuje jako organizovaný soubor jmění, který podnikatel vytvořil akterý zjeho vůle slouží provozování jeho činnosti. Obchodní závod tak má každý podnikatel, bez ohledu na to, zda jde ofyzickou osobu nebo oprávnickou osobu. Občanský zákoník stanoví vyvratitelnou domněnku (tzn. je připuštěn důkaz opaku), že závod tvoří vše, co zpravidla slouží jeho provozu.

Novinkou, kterou občanský zákoník přináší, je tzv. rodinný závod. Je to závod, ve kterém pracují společně členové rodiny– manželé, jejich příbuzní do třetího stupně (teta, synovec) nebo osoby sešvagřené až do druhého stupně (otec švagra). Podmínkou je, aby závod byl ve vlastnictví některé ztěchto osob, zpravidla tedy půjde ozávod fyzické osoby samostatně výdělečně činné (podnikatele). Podle zákonného příkazu se pak členové rodiny, kteří trvale pracují pro rodinu nebo pro rodinný závod, podílejí na zisku ze závodu ina přírůstcích závodu vmíře, která odpovídá druhu arozsahu jejich práce. Tohoto práva se mohou členové rodiny vzdát jen prohlášením ve formě notářského zápisu (veřejné listiny). Stejně tak iveškerá rozhodnutí týkající se rodinného závodu přesahující běžné hospodaření arozhodnutí opoužití zisku zrodinného závodu podléhá souhlasu většiny hlasů členů rodiny zúčastněných na provozu rodinného závodu. Tak tedy zbývající členové rodiny mohou při rozhodnutích týkajících se rodinného závodu přehlasovat toho člena rodiny, který je jediným vlastníkem závodu. Účastenství na rodinném závodu může vzniknout jen členovi rodiny. Pokud už rodinný závod existuje, je možné přijmout nového člena rodiny jen se souhlasem všech ostatních členů, kteří se už provozu rodinného závodu účastní. Rodinný závod je upraven včásti druhé občanského zákoníku, věnované rodinnému právu. Obchodní závod je jednou z věcí hromadných – již samo jmění, které je určujícím prvkem obchodního závodu, je věcí hromadnou. Důsledkem toho je umožnění dispozic sobchodním závodem jako celkem, bez nutnosti vymezovat jeho jednotlivé součásti. Nejvyšší soud dokonce dospěl kzávěru, že při prodeji závodu, jehož součástí jsou listinné cenné papíry, není k převodu těchto cenných papírů na kupujícího potřebný indosament ani splnění dalších podmínek, které jsou nezbytné při samostatném převodu cenných papírů.

Pobočka aodštěpný závod

Obchodní závod může být složen zvíce poboček– podle dosavadní terminologie jde očást podniku, resp. organizační složku. Část závodu je považována za pobočku, pokud splňuje podmínku hospodářské afunkční samostatnosti apokud oní podnikatel rozhodl, že se stane pobočkou. Pobočku bude možné zapsat také do obchodního rejstříku. Taková pobočka se nazývá odštěpný závod. Vedoucí odštěpného závodu má podobné postavení jako dnešní vedoucí organizační složky zapsané do obchodního rejstříku– je oprávněn kzastupování podnikatele ve všech záležitostech týkajících se odštěpného závodu. Oprávnění kzastupování podnikatele vzniká vedoucímu odštěpného závodu ode dne, ke kterému byl jako vedoucí zapsán do obchodního rejstříku.

Obchodní tajemství

Vrámci právní úpravy závodu apobočky upravuje občanský zákoník také institut obchodního tajemství. Úprava obchodního tajemství je zařazena do části pojednávající ověcech, protože obchodní tajemství je chápáno jako nehmotná věc. Za obchodní tajemství není považovaná každá informace, týkající se závodu. Musí se jednat oinformaci konkurenčně významnou, určitelnou (tedy konkrétní), ocenitelnou (informace musí mít alespoň potenciální majetkovou hodnotu). Taková informace je obchodním tajemstvím za podmínky, že není vpříslušných obchodních kruzích běžně dostupná adále za podmínky, že její vlastník (podnikatel) odpovídajícím způsobem zajišťuje její utajení. Povinně zveřejňované údaje nebo zjiného důvodu veřejně známé skutečnosti tak nemohou tvořit předmět obchodního tajemství. Soudní dvůr EUdospěl kzávěru, že informace lze za obchodní tajemství podle unijního práva považovat pouze, jedná-li se oinformace týkající se obchodní činnosti podniku, jejichž zveřejnění by mohlo způsobit podniku vážnou újmu. Musí se rovněž jednat oinformace, které jsou pro podnik důvěrné. Vkonkrétním případě pak SDEU konstatoval, že informace ozpoždění aodřeknutí spojů nejsou obchodním tajemstvím.

Součást věci

Už vrámci objasnění nového pojetí nemovitých věcí jsme se setkali stermínem součást věci. Součástí věci je vše, co kní podle povahy náleží aco nemůže být od věci odděleno, aniž se tím věc znehodnotí.

Proč je vymezení součásti věci tak důležité? Věc totiž nelze zcizit jinak, než sveškerými jejími součástmi. Prodá-li někdo věc, automaticky prodává všechny součásti věci. Jakmile je cizí věc zabudována do jiné věci (tzv. věci hlavní) astane se její součástí, stává se vlastník věci hlavní také vlastníkem zabudované součásti, tak např. typickou součástí automobilu jsou kola. Pokud někdo koupí automobil, automaticky předpokládá, že jej kupuje také skoly avlastník by nemohl namítat, že kola kautu nepatří aže by je musel prodat samostatně. Uněkterých věcí, zejména nemovitých, však určení součásti nemusí být tak jednoduché.

Řekli jsme si, že nemovitou věcí je pozemek. Součástí pozemku je ze zákona prostor nad povrchem ipod povrchem, stavby zřízené na pozemku ajiná zařízení (zákon je označuje společným termínem „stavba“), svýjimkou staveb dočasných, včetně toho, co je zapuštěno vpozemku nebo upevněno ve zdech. Pokud by se podzemní stavba nestala samostatnou nemovitou věcí (nejedná se tedy opodzemní stavbu se samostatným účelovým určením– viz výše), je součástí pozemku, ikdyž zasahuje pod jiný pozemek. Takovou podzemní stavbou, která by byla součástí pozemku, může být např. vodovodní přípojka. Pokud jde opřípojku kbudově, která je součástí pozemku, je součástí pozemku také tato vodovodní přípojka, ato ivté části, ve které vede pod nějakým jiným (icizím) pozemkem. Vodovodní přípojka může jít zvodovodního řadu pod pozemkem ve vlastnictví obce (např. komunikace), dále pod pozemkem, který je zahradou akonečně pod pozemkem, který je zastavěnou plochou sbudovou. Vtakovém případě bude vodovodní přípojka součástí posledně zmíněného, tedy zastavěného pozemku.

Pro vymezení stavby jako součásti pozemku má význam ito, kdy byla stavba zřízena. Stavba, která byla na pozemku zřízena před 1. lednem 2014 abyla ktomuto datu ve vlastnictví osoby odlišné od vlastníka pozemku, se totiž nestala součástí pozemku aje inadále samostatnou nemovitou věcí (stím, že vlastník pozemku avlastník stavby vůči sobě navzájem mají zákonné předkupní právo). Přitom je důležité ivymezení stavby podle předchozí právní úpravy. Připomínáme právní názor Ústavního soudu, podle něhož je stavba nemovitostí pouze tehdy, je-li spojena se zemí pevným základem. Jde-li ostavbu spojenou se zemí pevným základem, či nikoliv, je třeba vždy posoudit podle okolností konkrétního případu. Přitom „spojení se zemí pevným základem“ Ústavní soud charakterizuje tak, že věc nesmí být oddělitelná od země, aniž by došlo kporušení věci. Pevné spojení se zemí musí být zároveň takové, aby bylo schopno odolat zejména účinkům přírodních vlivů dané lokality na věc aúčinkům vlastního působení věci. Zhlediska stavebního je pevný základ základovou prostorovou konstrukcí geometricky afyzikálně jednoznačně vymezenou adefinovanou, ato pro konkrétní stavební objekt, je vkonkrétní lokalitě avkonkrétních vnitřních avnějších podmínkách. Je zřejmé, že posouzení existence pevného základu konkrétní stavby je otázkou odbornou, kníž soud zpravidla nemá dostatek odborných znalostí, aproto je třeba vrámci dokazování provést důkaz znaleckým posudkem či odborným vyjádřením.

Součástí pozemku je veškeré rostlinstvo na něm vzešlé, tedy dočasné itrvalé porosty.

Součástí nemovité věci může být také nějaké technické nebo technologické zařízení. Do současné doby představovalo určení toho, zda nějaká technologická linka je, či není součástí nemovitosti (do 31. 12. 2013 stavby, ve které byla instalována), složitý právní problém, na jehož řešení neexistoval jednoznačný návod. Problém vznikal zejména tam, kdy se mělo vlastnictví nemovitosti rozcházet svlastnictvím technologické linky. Zákonné vymezení součásti věci totiž do současné doby nedávalo stranám žádný prostor, aby si nějak rozdělené vlastnictví nemovitosti ajiné věci, ukteré hrozilo, že se stane její součástí, smluvně ošetřily. Nejvyšší soud tak např. dospěl kzávěru, že zabudovaná výrobní zařízení pěstitelské pálenice ve smyslu vyhlášky Ministerstva zemědělství otechnických požadavcích na výrobu, skladování azpracování lihu, jsou součástí pálenice, anikoliv samostatnými věcmi. Nový občanský zákoník přináší vtéto věci změnu aumožňuje, aby si strany sjednaly, že nějaký stroj či jiné upevněné zařízení (dále jen „stroj“) není součástí nemovitosti, zapsané vkatastru nemovitostí. Podmínkou je, že stroj bude ve vlastnictví jiné osoby, než je vlastník nemovitosti, ase souhlasem vlastníka nemovitosti bude do katastru nemovitostí zapsáno, že stroj není jeho vlastnictvím. Taková výhrada bude zkatastru nemovitostí vymazaná poté, co bude prokázáno, že se vlastník nemovitosti stal vlastníkem stroje. Tato zákonná úprava velmi napomáhá možnosti pronájmu nebo leasingu strojů, stejně tak jako možnosti, aby si podnikatel instaloval své stroje do pronajaté nemovitosti. Ve všech těchto případech dosud existovalo riziko, že stroj bude vpřípadě sporu považován za součást nemovitosti. Toto riziko bylo významné především vokamžiku, kdy se vlastník nemovitosti dostal do insolvence apráva ke stroji (jako součásti nemovitosti) vznesl insolvenční správce. Na druhé straně je uvedená úprava projevem zásady vigilantibus iura scripta sunt (právo je psáno pro bdělé), kterou jsme si vysvětlili vúvodní kapitole první části. Své riziko si totiž ošetří jen „bdělý“ vlastník stroje, ten, který si aktivně chrání svá práva. Pokud by vlastník stroje zákonné možnosti nevyužil, vystavuje se riziku, že jeho stroj bude posouzen jako součást nemovitosti aspolečně snemovitostí např. prodán jiné osobě– která bude postupovat vdůvěře vzápis vkatastru nemovitostí, bude tudíž vdobré víře ajejí vlastnictví ke stroji nebude moci být úspěšně zpochybněno.

Vpraxi může dojít ktomu, že vnemovitosti byl původně umístěn stroj, který byl její součástí, avlastník jej chce vyměnit za stroj, který si např. pronajal, který tedy vjeho vlastnictví není. Pokud má někdo knemovitosti nějaké věcné právo zapsané do katastru nemovitostí, např. zástavní právo, které by mohlo být zápisem výhrady vlastníka stroje zkráceno, může proti zápisu výhrady vznést odpor– avtakovém případě by výhradu vlastnictví stroje nebylo možné do katastru nemovitostí zapsat. Pronajímatel stroje, který bude jednat jako bdělý podnikatel, tak bude před pronájmem stroje požadovat, aby mu vlastník nemovitosti dal souhlas se zápisem výhrady do katastru nemovitostí apokud bude na nemovitosti váznout nějaké věcné právo třetí osoby, např. zmíněné zástavní právo, bude vyžadovat také zajištění souhlasu této třetí osoby.

Součástí pozemku nejsou tzv. liniové stavby, tedy např. vodovody, kanalizace, energetické nebo jiné vedení. Občanský zákoník je původně označoval termínem „inženýrské stavby“, což vytvářelo interpretační obtíže. Zde zákon respektuje praxi, při které je vlastníkem takových liniových staveb zpravidla jejich provozovatel nebo obec. Tyto osoby mají pak různé zákonem dané možnosti, jak si ošetřit právo provozování sítí na cizích pozemcích, včetně práva vstupu avjezdu na tyto pozemky. Součástí liniových staveb jsou podle zákonné domněnky rovněž stavby atechnická zařízení, která snimi provozně souvisí– věcí hlavní je tedy vtěchto případech liniová stavba aprovozně související stavba je toliko jeho součástí. Tím, že zákonodárce při definici součásti liniové stavby postavil právní konstrukci na vyvratitelné domněnce, připustil důkaz opaku– pokud tedy vlastníkem související stavby nebo technického zařízení bude jiná osoba, než která je vlastníkem liniové stavby, nestává se daná stavba součástí liniové stavby aoddělené vlastnictví (dvou samostatných věcí) bude zachováno.

Příslušenství

Vedle své součásti může mít věc hlavní také své příslušenství. Za příslušenství se považuje vedlejší věc vlastnicky náležející vlastníku věci hlavní, pokud je účelem vedlejší věci, aby byla trvale užívána společně shlavní věcí vrámci jejich hospodářského určení.

Právní povahu příslušenství neztrácí vedlejší věc ani tehdy, pokud byla od věci hlavní přechodně odloučena. Součást věci jsme si vymezili na příkladu automobilu ajeho kol. Příslušenstvím věci– automobilu– pak může být sada náhradních pneumatik nebo volně připevnitelná navigace. Zatímco součást věci vždy sleduje právní osud věci hlavní, upříslušenství platí vyvratitelná právní domněnka– zásadně tedy platí, že se právní jednání apráva apovinnosti týkající se věci hlavní týkají také jejího příslušenství– ale je připuštěn důkaz opaku. Při prodeji věci hlavní tak bude záviset na dohodě smluvních stran, zda společně svěcí hlavní bude také prodáno příslušenství.

Za situace, kdy je součástí pozemku stavba, jsou vedlejší věci vlastníka ustavby příslušenstvím pozemku– podmínkou je opět tedy, aby vlastník pozemku byl vlastníkem těchto vedlejších věcí asoučasně, aby bylo hospodářským účelem těchto věcí jejich trvalé užívání společně se stavbou nebo pozemkem. Příslušenstvím tak může být např. zařízení na zavlažování zahrady, různé volně umístěné markýzy, ozdobné kameny nebo sochy na zahradě apod.

Věcí ve smyslu právním je také pohledávka. Příslušenstvím pohledávky jsou pak její úroky, úroky zprodlení anáklady spojené sjejím uplatněním. Pokud tedy říkáme, že věřitel má nárok, aby mu dlužník zaplatil jeho pohledávku včetně příslušenství, znamená to, že dlužník vedle jistiny musí hradit také úroky, úroky zprodlení anáklady spojené svymáháním pohledávky. Rovněž postoupena může být pohledávka včetně jejího příslušenství– vtakovém případě opět získává postupník (jako nový věřitel) právo na zaplacení jistiny, úroků aúroků zprodlení inákladů spojených suplatněním postoupené pohledávky.

Cenné papíry

Mezi věci řadí občanský zákoník rovněž cenné papíry. Jako cenný papír označujeme listiny, se kterými je spojeno nějaké právo– asoučasně toto právo nelze uplatnit ani převést bez tohoto cenného papíru.

To znamená, že právo je nějakým způsobem vtěleno do listiny– cenného papíru. Právě inkorporací práva do listiny se cenný papír odlišuje od ostatních soukromých nebo veřejných listin, které mohou sloužit jako důkaz práva. Tak např. směnka představuje cenný papír, jehož prostřednictvím se uplatní právo na zaplacení peněžní částky. Pokud by mělo dojít kpřevodu práva, je nutné směnku rubopisovat, tj. převést cenný papír.

Cenný papír může být vprvní řadě emitován jako zákonem upravený cenný papír– směnka, akcie apod.– apak musí obsahovat ty náležitosti, které pro daný druh cenného papíru zákon vyžaduje. Zákonná úprava však nevylučuje, aby byl vydán inějaký jiný cenný papír, který žádný zákon neupravuje. Aby šlo ivtakovémto případě ocenný papír, musí zněj být zřejmé, jaké právo je sním spojeno (musí obsahovat alespoň odkaz na emisní podmínky, které příslušné právo upravují) amusí obsahovat údaj oemitentovi, tedy osobě, která cenný papír vydala. Listina nemusí výslovně obsahovat označení „cenný papír“, nicméně musí zní být zřejmé, že cenným papírem fakticky je, tedy, že právo, které obsahuje, je možné uplatnit nebo převést jen danou listinou.

Zastupitelné cenné papíry

Uvedli jsme, že cenné papíry jsou věcí vprávním smyslu. Při splnění zákonných podmínek může jít ozastupitelné cenné papíry, tedy zastupitelnou věc. Zastupitelná věc může být nahrazena jinou věcí stejného druhu. Cenné papíry jsou podle této zásady zastupitelné, pokud emitent vydal více cenných papírů stejného druhu avtéže formě apokud ztěchto papírů vznikají stejná práva. Cenný papír by měl být podepsán emitentem. Uzastupitelných cenných papírů je možné podpis emitenta nahradit jeho otiskem, ovšem za podmínky, že listina, která je cenným papírem, obsahuje ochranné prvky proti jejímu padělání nebo pozměnění. Pokud na listině nejsou žádné ochranné prvky, musí být opatřena podpisem emitenta, resp. osoby oprávněné emitenta zastupovat (např. členové představenstva emitenta– akciové společnosti).

Obecně platí, že za splnění práva vyplývajícího zcenného papíru odpovídá emitent (výstavce). Ivpřípadě, že by zcenného papíru měla být zavázána jiná osoba, odpovídá emitent za škodu způsobenou tím, že jiná osoba plnit nebude. Jedná se oustanovení dispozitivní, to znamená, že nějakou doložkou uvedenou na cenném papíru by mohl emitent svou odpovědnost za škodu vzniklou neplněním třetí osoby omezit nebo vyloučit. Opak by mohl vyplývat zkogentních ustanovení jiného zákona– tak např. zákon směnečný ašekový zakazuje, aby ucizí směnky výstavce vyloučil svou odpovědnost za zaplacení směnky, akogentně stanoví, že taková doložka, kterou by výstavce vyloučil svou odpovědnost za neplacení, platí za nenapsanou.

Forma cenného papíru

Cenný papír může mít formu na doručitele, na řad nebo na jméno. Vždy, když cenný papír nebude obsahovat jméno oprávněné osoby, platí, že jde ocenný papír na doručitele. Pokud bude obsahovat jméno oprávněné osoby, bude se považovat za cenný papír na řad, pokud nebude prokázáno něco jiného– tedy že jde ocenný papír na jméno nebo cenný papír na doručitele. Rozdíl mez cenným papírem na jméno acenným papírem na řad je vmožnosti převodu– cenný papír na řad se převádí pouze rubopisem. Vymezení tří forem cenného papíru vychází zdosavadní úpravy zákona ocenných papírech, který však definici doplňoval právě tím, že pokud by byl cenný papír vydán na jméno asoučasně by byl umožněn jeho převod rubopisem, pak by se na něj vztahovala ta ustanovení zákona, která upravují cenné papíry na řad.

Emise cenného papíru

Datum emise cenného papíru zásadně určuje emitent, není-li výslovně stanoveno jinak. Datum emise je den, kdy může dojít kvydání cenného papíru prvnímu nabyvateli. Společně scenným papírem mohou být vydány tzv. emisní podmínky, které vymezí práva apovinnosti emitenta ivlastníka cenného papíru.

Vydání cenného papíru

Datum emise je nutné odlišovat od data vydání, ikdyž vkonkrétním případě mohou obě data splývat. Datum vydání cenného papíru je definováno jako den, kdy získá cenný papír všechny náležitosti, které stanoví právní předpis, akdy se stane majetkem prvního nabyvatele. Zákonodárce záměrně použil termín „majetek“ anikoli „vlastnictví“ prvního nabyvatele, ato proto, aby bylo datum vydání zachováno ivpřípadě, že nebyly dodrženy zákonné podmínky pro nabytí vlastnictví prvního nabyvatele apod.– je to proto, že se chrání eventuálně dobrá víra nabyvatelů cenného papíru. Občanský zákoník totiž výslovně konstatuje, že cenný papír je vydán ipřesto, že nebyly dodrženy všechny náležitosti postupu při vydání cenného papíru nebo že se první nabyvatel nestal vlastníkem cenného papíru, ato za podmínky, že nabyvatel byl vdobré víře. Emitent aeventuálně také osoba, která vkonkrétní záležitosti jednala jménem emitenta či na jeho účet, odpovídá za škodu, která by jiné osobě vznikla vdůsledku toho, že nebyly dodrženy náležitosti postupu při vydání cenného papíru nebo že se cenný papír nestal vlastnictvím prvního nabyvatele.

Stejnopisy

Cenný papír může být vydán také ve stejnopisech, ovšem tak, aby bylo jasné, že jde opouhé stejnopisy anikoli další jednotlivé cenné papíry. Občanský zákoník proto vyžaduje, aby stejnopisy byly číslovány přímo vtextu listiny (stejnopisu cenného papíru) apokud tato podmínka dodržena není, považuje se každý stejnopis za samostatný cenný papír. Jedná se oprávní fikci, kdy není připuštěn důkaz opaku. Vpřípadě, že cenný papír byl řádně vydán ve stejnopisech, zaniká logicky plněním na jeden stejnopis právo plynoucí zostatních stejnopisů.

Kupón atalón

Právo na výnos zcenného papíru může být vtěleno do zvláštního cenného papíru, tzv. kupónu. Kupón se vydává jako cenný papír na doručitele. Kupóny se vydávají vkupónovém archu, jehož součástí může být tzv. talón, ze kterého vyplývá právo na vydání dalšího kupónového archu– talón však není cenným papírem. Každý kupón musí obsahovat základní náležitosti stanovené občanským zákoníkem, ato údaje odruhu aemitentovi cenného papíru, ke kterému byl vydán, včetně jeho číselného označení, výši výnosu nebo způsob jeho určení aúdaj odatu amístu, kdy akde může být právo na výnos uplatněno. Vkonkrétním případě tak může emitent dluhopisů vydat kuplatnění práva na výnos zdluhopisu jako listinný cenný papír– kupón. Protože jde ocenný papír na doručitele, převádí se předáním apráva sním spojená může uplatnit ten, kdo vdaném místě adobě kupón předloží kvýplatě výnosu. Obdobně může být kupón vydán ikdalším cenným papírům, tedy např. kakciím nebo zatímním listům.

Hromadná listina

Zaknihované cenné papíry

Evidence zaknihovaných cenných papírů

Evidence zaknihovaných cenných papírů se vede na majetkových účtech, ato buď na účtu vlastníka, nebo na účtu zákazníků.

Přeměna zaknihovaných alistinných papírů

Občanský zákoník umožňuje, aby se cenný papír přeměnil na zaknihovaný cenný papír aopačně, tedy aby se zaknihovaný cenný papír přeměnil na cenný papír.

Centrální depozitář eviduje ineodevzdaný cenný papír, ato na zvláštním technickém účtu. Majitelem tohoto zvláštního technického účtu je emitent. Zaevidováním na zvláštním technickém účtu jsou cenné papíry přeměněny na zaknihované cenné papíry. Právo na výnos zcenného papíru pak nemůže nabýt splatnosti (zákon používá termínu „dospět“) dříve, než vlastník cenného papíru tento cenný papír emitentovi odevzdá.

ii.Věcná práva

Veřejný seznam

Věcná práva zapsaná ve veřejném seznamu

Nesoulad zapsaného askutečného stavu