Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Peter Gitzinger, Linus Höke, Roger Schmelzer

Zábavná kniha o lékařích

Přeloženo z německého originálu knihy Petera Gitzingera, Linuse Hökeho, Rogera Schmelzera DAS BÖSE BUCH FÜR ÄRZTE, vydaného nakladatelstvím Lappan Verlag, pod Carlsen Verlag GmbH, Rakousko, 2016.
Copyright text and Illustrations © 2014 by Lappan
Verlag GmbH in der CARLSEN Verlag GmbH
First published in Germany under the title DAS BÖSE BUCH FÜR ÄRZTE
All rights reserved

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Cosmopolis
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 6749. publikaci

Překlad Mgr. Tomáš Mach Ph.D.
Odpovědná redaktorka Zuzana Böhmová
Sazba dle originálu Eva Hradiláková
Formát ePub Štěpán Böhm
Zpracování obálky dle originálu Eva Hradiláková
Ilustrace Ari Plikat
Počet stran 94
První české vydání, Praha 2017
Vytiskla tiskárna FINIDR s.r.o., Český Těšín

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2017

ISBN 978-80-271-9999-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-9998-3 (pdf)
ISBN 978-80-271-0604-2 (print)

PŘEDMLUVA

Povolání lékaře bylo po dlouhou dobu, až do konce středověku, spíše VEDLEJŠÍ ZAMĚSTNÁNÍ pro holiče, lékárníky, maséry a řezníky, kteří si tím chtěli trochu přivydělat. Tehdejší platební morálka byla bídná, sociální status prachmizerný.

I tehdy se ale takový lékař těšil jistých výhod. Kdo by například nechtěl uvítat svého neoblíbeného souseda větou: „Cože, vy jste nepřinesl žádnou kořalku? No nic, nevadí, holt vám tu ruku uříznu BEZ NARKÓZY, co?!“ Dnes se poměry radikálně změnily a lékaři se na SOCIÁLNÍM ŽEBŘÍČKU i v platovém ohodnocení dostali nad holiče a maséry. Takže když je dnes lékař potká na ulici, může demonstrovat svoji intelektuální a společenskou nadřazenost – například tím, že kolem nich bude poskakovat, házet na ně menší kameny a přitom zpívat posměšné písničky.

A má-li lékař trochu štěstí, může se mu při cestě letadlem na dovolenou dostat nejkrásnějšího zadostučinění vůbec v podobě úpěnlivé otázky: „JE ZDE, PROSÍM, NĚJAKÝ LÉKAŘ?“, na kterou se s uklidňujícím úsměvem zvedne ze svého místa, aby za obdivných pohledů přítomných daný problém vyřešil. Tento moment jasně ilustruje dnešní postavení lékařského povolání.

Anebo jste již někdy v letadle slyšeli, že by se letuška úpěnlivým hlasem obrátila na cestující s otázkou: „Je zde, prosím, nějaký holič?“1

Statistické výzkumy ukazují, že přibližně 56 procent všech lékařů cestuje veřejnou hromadnou dopravou v naději, že nastane výše popsaná situace, při níž bude potřeba jejich zásahu. Přitom si nejspíš krátí čekání na svoji chvíli v MHD četbou nějaké dobré KNIHY, která se pohodlně vejde do příručního zavazadla – jako například tato.

1 Samozřejmě i zde najdeme výjimky. Tuto větu byste například mohli slyšet na palubě charterového letu na výroční pochod gayů a lesbiček do Berlína.

JAK SE STÁT DOKONALÝM LÉKAŘEM

SEDM ZLATÝCH PRAVIDEL

1Lékaři mluví často nesrozumitelně. Zní to učeně ana osoby vjejich okolí to dělá patřičný dojem. Trénují se proto vtéto dovednosti, kde jen můžou! Proč si uprodavačky vřeznictví kupovat obyčejné vepřové koleno, když si můžou koupit crus porci – anavíc takové, které bude pěkně adipózní. Nebo občas potěší svoji přítelkyni komplimentem na úrovni: „Tvoje pevné musculi glutei maximi jsou prostě knakousnutí!“ Rovněž náhodné použití latinských slovíček jako hic anunc vběžném hovoru se málokdy mine účinkem. Jestliže se na ně přesto někdo tázavě podívá, uzemní ho jednoduše libovolným latinským substantivem, které zvolna aslehkým patosem (zdvižený prst není na škodu) vyskloňují ve všech pádech. Zní to pak jako nějaký moudrý citát mrtvého klasika ajejich protivníkovi to rychle vezme vítr zplachet.

2Úspěšní lékaři mají zpravidla málo času. Dělají se nedostupnými dle hesla, že čeho je málo, to je ivzácné. Snaží se proto být ve své ordinaci zpočátku co nejméně, aby svým pacientům co nejvíce zkomplikovali jejich pokusy lékaře navštívit anechat se vyšetřit. Pokud již není zbytí amusí do ordinace (např. vystavit fakturu pojišťovně), aipřes pozdní večerní hodinu narazí včekárně na pacienta, pak svým chováním budí dojem, že je včasové tísni. Jako osvědčený prostředek je vtakovéto krizové situaci využívána takzvaná technika „lapání po dechu“. Deset až patnáct prudkých nádechů avýdechů zajistí během chvilky náběh hyperventilace adodá obličeji autentickou barvu osoby, která má spoustu práce aje pod neustálým časovým tlakem astresem. Jestliže se pacient přeci jen odváží lékaře oslovit, měla by jeho odpověď být co možná nejstručnější. Kdoporučeným odpovědím patří jednoslovné věty typu „Ano“, „Ne“, „Možná“, „Zítra“ nebo „Ozařování“. Přitom musí mít stále na paměti: Nemám absolutně žádný čas! Kromě jediné výjimky, čímž se dostáváme kpravidlu číslo tři.

7Lékař, který dbá osvoji pověst, má nečitelný rukopis. Jestliže některý patří ke smolařům súhledným rukopisem, musí to neprodleně změnit! Dobrým pomocníkem je alkohol – opakovaně ave značném množství. Třes rukou, který se po požití alkoholu brzy dostaví, dodá rukopisu půvab seismografického záznamu zemětřesení osíle 10 stupňů Richterovy stupnice. Než se lékař na tuto úroveň propije, může psát recepty pusou.