Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Thich Nhat Hanh

Zen a umění zachránit planetu

Přeloženo z anglického originálu Zen and the Art of Saving the Planet
vydaného nakladatelstvím HarperCollins Publishers, New York v roce 2021.

Překlad Helena Brunnerová

Návrh obálky a ilustrace Eliška Charvátová
Sazba Eva Hradiláková
Jazyková redakce a korektura Ivana Šelešovská
Odpovědná redaktorka Petra Dombrovská

Počet stran 304
První vydání, Praha 2023

Vydal Nakladatelský dům Grada
pod značkou ALFERIA
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 8915. publikaci.

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod a.s.

Thich Nhat Hanh: Zen and the Art of Saving the Planet
© Plum Village Community of Engaged Buddhism, 2021
Published by arrangement with HarperOne, an imprint of HarperCollins Publishers.
Translation © Helena Brunnerová, 2023
Czech edition © GRADA Publishing, a.s., 2023

ISBN 978-80-247-1905-4 (ePub)
ISBN 978-80-247-1877-4 (pdf)
ISBN 978-80-271-3649-0 (print)

PŘEDMLUVA

sestra Pravé Odhodlání
(anglicky True Dedication, vietnamsky Hiến Nghiêm)

Thich Nhat Hanh (kterému také říkáme Thay) je básníkem, vzdělancem, mírovým aktivistou, zenovým mistrem i mužem činu. Ztělesňuje inspirující, ráznou, soucitnou a nebojácnou angažovanost, která pramení z klidné mysli a vhledu. Thay nás učí, že praxe meditace spočívá „v hlubokém vhlížení do srdce reality, ve spatřování věcí, které ostatní nevidí“. A také říká, že „když prohlédneme, musíme jednat. K čemu by nám jinak prohlédnutí bylo?“.

Thay je mnichem již téměř osmdesát let a nalezl pozoruhodné způsoby, jak zkombinovat svoji praxi meditace a plného vědomí s mimořádnou prací za mír a sociální spravedlnost. Svoji životní energii vložil do výcviku další generace angažovaných buddhistů a budování zdravých komunit života v plném vědomí, které mohou nadále sloužit jako katalyzátory změny ve světě.

Thay před svým odchodem na Západ, kde se zasazoval o mír, vytvořil v šedesátých letech ve Vietnamu hnutí tisíců mladých sociálních pracovníků. Jako jeden z hlavních hlasů volajících po nenásilné sociální změně spolupracoval s Martinem Lutherem Kingem, s nímž sdílel vizi vybudování „milované komunity“, která by dovedla překlenout rozpory, diskriminaci a nenávist, komunity, která by umožňovala skutečné usmíření všech lidí a všech národů. V sedmdesátých letech Thay společně s přáteli a kolegy zachraňoval z širých vod moře u Singapuru Vietnamce utíkající na loďkách ze své země a byl iniciátorem jedné z prvních evropských mezinárodních konferencí věnovaných životnímu prostředí. Během následujících desetiletí Thay vytvořil způsob učení a využívání plného vědomí v každodenním životě, který tuto praxi zpřístupňuje milionům lidí. Svoji představu soucitného vedení sdílel s politiky, podnikateli, učiteli, aktivisty a v poslední době i s generálními řediteli firem ze Silicon Valley. Ze své přímé, a často bolestné, osobní zkušenosti s nestabilním a polarizovaným světem vycházel při vytváření jednoduchého, avšak působivého kodexu globální etiky, který nám může na naší cestě sloužit jako kompas.

Právě v tomto okamžiku čelíme hned několika velkým krizím najednou: ničení životního prostředí, změně klimatu, rostoucí sociální nerovnosti, vykořisťování, rasové nespravedlnosti a trvajícím dopadům ničivé pandemie. Situace je více než naléhavá. Abychom mohli těmto výzvám čelit co nejlépe, musíme nalézt způsoby, jak posílit svůj soucit, odvahu a schopnost jasného uvažování. Kultivace vytrvalé meditační praxe není opiátem, který by nám sloužil jako únik od toho, co se děje, ale představuje způsob, jak doopravdy zklidnit svoji mysl a podívat se do hloubky, abychom sebe i svět spatřili nezkresleně. Díky tomuto základu tvořenému jasným viděním a vhledem budeme schopni jednat nejvhodnějším a nejefektivnějším způsobem, abychom situaci transformovali a vytvořili regenerativní kulturu, jejíž součástí bude úcta k veškerému životu.

Thay nám říká, že „svět nepotřebuje další ideologii nebo doktrínu, ale probuzení, které dovede obnovit naši duchovní sílu“. Tato kniha, sestavená jeho studenty, nabízí Thayovo nejinspirativnější a nejpříhodnější učení pro další generaci i rady, jak můžeme vytrvat ve své snaze pomoct naší společnosti a planetě a přitom nevyhořet. Téměř před deseti lety nás Thay poprvé poprosil, abychom na této knížce začali pracovat, a máme radost, že jsme konečně v jediné knize z Thayových textů, přednášek, rozhovorů a otázek a odpovědí shromáždili jeho nejpůsobivější zenové učení o hluboké ekologii, angažovaném jednání, budování komunity a kolektivním probuzení. Thay formuloval velmi praktická etická pravidla pro běžný život, na jejichž základě se můžeme rozhodovat a jednat, transformovat své zvyky, které nás svazují, a můžeme je také využít k tomu, abychom se dotkli radosti a smyslu přímo v srdci každého okamžiku. Thay vysvětluje, že bez takovéto etiky, bez duchovního rozměru, kterým by se naše každodenní životy řídily, přijdeme o vše.

Než Thay v roce 2014 prodělal závažnou mozkovou mrtvici, mnozí z nás, kteří s ním byli a pod jeho vedením praktikovali, měli příležitost nezprostředkovaně zažívat jeho vedení. Pečoval o nás a stavěl před nás výzvy, povzbuzoval nás a občas nám vyhuboval. Byl něžný jako dědeček a odhodlaný jako bojovník. Někdy nás zmobilizoval, abychom byli jednou z jeho mnoha prodloužených rukou zapojených do angažovaného jednání ve světě. Ať už bylo naším úkolem cokoliv, museli jsme se do toho skutečně vložit. (Zjistila jsem, že mladá studentka by se nikdy neměla ptát svého učitele: „Jste si jistý?“) Někdy Thay v pravém zenovém duchu prohlásil: „Nedělej jen tak něco, seď!“ Jindy zase vyvolal naše jména a poslal nás pryč z meditačních polštářů a meditační síně, abychom pracovali na něčem naléhavém, co jsme ještě nedokončili. Občas bylo něco tak urgentního, že nám s jemným úsměvem a jiskrou v oku připomínal, že „není zapotřebí jíst oběd. Lidské tělo může bez jídla přežít několik dní“. Byly však i dny, kdy jsme tak dřeli, až jsme se zapomněli najíst, a když to viděl, tiše odešel do kuchyně, aby nám připravil horkou polévku k večeři.

Není lehké najít slova pro Thayův soucit, jeho jas a bystrý, pronikavý pohled. Je obtížné vyjádřit jeho jemnost a srdečnost. Jen stěží lze vykreslit, kolik lásky a důvěry bezpodmínečně nabízí všem lidem, kteří se považují za jeho studenty. Thay nás vybízí, abychom si směle představili zcela jiný způsob života a jednání a abychom se nikdy nebáli snít. A také nám připomíná, abychom bez ohledu na to, co se děje, pracovali společně, nikdy ne sami. Jako společníci na cestě vás zveme, abyste se k nám přidali na výpravu do srdce jeho učení o zenu a umění zachránit planetu.

~ p. o.

Hledám tě, dítě mé,

od dob, kdy řeky a hory ještě spočívaly v neznámu.

Hledal jsem tě, když jsi byl ještě v hlubokém spánku,

ačkoliv ozvěna z mušle

mnohokrát zazněla v deseti směrech.

Hleděl jsem z naší prastaré hory do dalekých krajin

a rozeznal tvé kroky na tolika různých cestách.

Kam kráčíš?

V předchozích životech jsi mě často brával za ruku

a rádi jsme chodívali spolu.

Dlouhé hodiny jsme seděli pod starými borovicemi.

Stáli jsme v tichu bok po boku,

naslouchali hlasu větru, který nás tiše volal,

a sledovali jsme bílá oblaka plující nad námi.

Zvedl jsi první červený list podzimu a dal mi ho

a já tě vzal zasněženými lesy.

Ať však kráčíme kamkoliv, vždy se vrátíme

na naši prastarou horu, abychom byli nablízku měsíci a hvězdám,

abychom každé ráno zvali zvuk velkého zvonu

a abychom pomohli všem bytostem v probuzení.

Z básně Na okraji lesa

Thich Nhat Hanh

NADEŠEL ČAS
TOTO JE NÁŠ
OKAMŽIK

ÚVOD

Krása Země je zvonem plného vědomí. Pokud ji nedovedete spatřit, musíte se sami sebe zeptat proč. Možná vám něco stojí v cestě nebo jste třeba tak zaneprázdnění hledáním něčeho jiného, že volání Země neslyšíte.

Matka Země říká: „Mé dítě, jsem tu pro tebe, tohle všechno ti nabízím.“ Je to tak: sluneční paprsky, zpívající ptáci, čisté potůčky, třešně kvetoucí zjara a krása čtyř ročních období – to vše je tady pro vás. Pokud to nedovedete spatřit nebo uslyšet, je vaše mysl příliš plná.

Země vám říká, že je zde a že vás miluje. Každá květina je jejím úsměvem. Usmívá se na vás a vy jí nechcete úsměv oplatit. Ovoce ve vaší ruce, třeba pomeranč nebo kiwi, je darem Země. Pokud necítíte vděk, znamená to, že tu nejste pro Zemi, pro život, přítomní.

Klíčovou podmínkou k tomu, abyste volání Země slyšeli a mohli na něj odpovědět, je ticho. Pokud nemáte ticho sami v sobě, její volání, volání života, slyšet nemůžete. Vaše srdce vás volá, ale vy jej neslyšíte. Nemáte čas svému srdci naslouchat.

Plné vědomí nám pomáhá oprostit se od toho, co nás rozptyluje, a navrátit se ke svému dechu. Když věnujeme pozornost jenom svému nádechu a výdechu, přestaneme myslet a během pouhých pár vteřin se probudíme a spatříme, že jsme naživu, že se nadechujeme, že tu jsme. Existujeme. Nejsme ve stavu neexistence. „Ach,“ uvědomíme si. „Jsem tu, naživu.“ Přestaneme myslet na minulost, přestaneme se strachovat o budoucnost a všechnu svoji pozornost věnujeme skutečnosti, že dýcháme. Díky svému vědomému dýchání se osvobodíme. Máme svobodu zde být: jsme zproštěni přemýšlení, úzkosti, strachu a usilování.

Když jsme svobodní, můžeme odpovědět na volání Země. „Jsem zde. Jsem tvým dítětem.“ Uvědomujeme si, že jsme součástí tohoto zázraku. Můžeme říct: „Jsem svobodný, jsem osvobozený od všeho, co mi brání v tom, abych byl plně naživu. A ty se na mě můžeš spolehnout.“

Když prozřete a spatříte, že Země není pouze životním prostředím, ale že je i námi, dotknete se podstaty spolubytí. V takovém okamžiku můžete se Zemí zažívat skutečnou komunikaci. Jedná se o nejvyšší formu modlitby. V takovém druhu vztahu budete mít lásku, sílu a probuzení, které jsou nutné k tomu, abyste změnili svůj život.

Pravda je taková, že mnozí z nás se Zemi odcizili. Zapomínáme, že jsme naživu, zde, na nádherné planetě, a že naše tělo je zázrakem, který nám dala Země spolu s celým vesmírem. Pokud je Země schopná dávat život, je to proto, že i ona sama v sobě má prvky ne-Země, včetně Slunce a hvězd. Lidstvo je stvořeno z hvězd. Země není jenom Zemí, je celým vesmírem.

Pouze pokud budete mít toto správné nahlížení, tento vhled, zmizí rozlišování a budete schopni hlubokého souznění, hluboké komunikace se Zemí. Z toho vzejde mnoho dobrých věcí. Překonáte dualistický pohled na svět, představu, že Země je jenom životním prostředím a že se vše točí okolo vás, a překonáte i touhu udělat něco pro Zemi jenom proto, abyste vy sami mohli přežít.

Když se nadechnete a uvědomíte si své tělo, hluboce se do něj zahledíte a uvědomíte si, že jste Zemí, že vaše vědomí je také vědomím Země a že se může stát vědomím svobodným, osvobozeným od veškerého rozlišování a nesprávného nahlížení, naplňujete očekávání Matky Země – očekávání, že dosáhnete osvícení, že se stanete buddhou, abyste mohli pomoct všem živým bytostem, a to nejenom těm na Zemi, ale následně i na jiných planetách.

Má generace se dopustila mnoha chyb. Půjčili jsme si tuto planetu od vás a velmi jsme jí ublížili a poničili ji. Nyní vám ji dáváme s pocitem studu. Není taková, jak bychom si přáli. Dostáváte nádhernou planetu, která je poškozená a zraněná. Omlouváme se. Jako příslušník starší generace doufám, že mladší generace dovede zakročit co nejdříve. Tato planeta patří vám, budoucím generacím. Váš osud a osud planety je ve vašich rukou.

Naše civilizace je civilizací půjčování. Kdykoliv chceme něco, co si nemůžeme dovolit, třeba dům nebo auto, spoléháme na to, že naše tělo prací tento dluh v budoucnu splatí. Půjčujeme si a půjčujeme, aniž víme, zda budeme kdy schopní to splatit. Takto jsme si půjčili sami od sebe, od svého zdraví, od planety. Planeta už však není schopná to dále snášet. Půjčili jsme si příliš mnoho od vás, svých dětí a vnoučat. Tato planeta a následující generace jsou i námi, nejsme oddělení. Planeta je námi a vy jste námi také. A pravda je taková, že z nás mnoho nezbývá.

Je velmi důležité, abychom se probudili a spatřili, že si už půjčovat nepotřebujeme. To, co je dostupné tady a teď, nám už stačí k tomu, aby o nás bylo postaráno, abychom byli šťastní. Toto je zázrakem plného vědomí, soustředění a vhledu: uvědomění, že můžeme být šťastní s podmínkami, které již máme, že nemusíme usilovat o nic víc a vykořisťovat přitom planetu. Nemusíme si nic „půjčovat“. Jenom díky takovému prozření budeme schopni ničení zastavit.

Toto však nemůžeme udělat na individuální úrovni. Probudit se musíme společně. Když to uděláme, budeme mít šanci. Do situace, v níž jsme, nás přivedl náš způsob života a plánování budoucnosti. Abychom našli východisko, musíme se teď podívat do hloubky, a to ne jako jedinci, ale společně, jako živočišný druh. Už nemůžete spoléhat jenom na starší generaci. Mnohokrát jsem řekl, že jeden buddha nestačí. Potřebujeme kolektivní probuzení. Aby naše planeta měla naději, všichni se budeme muset stát buddhy.

SPOČÍVEJTE
V TICHU
A UZŘETE

1. ČÁST

RADIKÁLNÍ VHLED
NOVÝ ZPŮSOB NAHLÍŽENÍ

SEDÍTE POHODLNĚ?

sestra Pravé Odhodlání

Thay hovoří zcela jednoznačně: jsme schopní změnit jednu naprosto klíčovou věc, ato naši mysl. Naše mysl je nástrojem, který nám umožňujebýt vkontaktu se světem avzájemně se ovlivňovat. Nachází se vní naše zoufalství astrachy inaše naděje asny. Způsob nahlížení naší mysli na svět určuje, jaká rozhodnutí děláme či neděláme, jak jednáme či nejednáme, jaký vztah máme slidmi, které milujeme nebo proti kterým stojíme, ajak se chováme během krize. Vbuddhismu často říkáme, že svět vytváří naše mysl. Naše vnímání je podmíněno jazykem, kulturou asklonem společnosti členit realitu do škatulek akategorií, do nichž se však nemůže vejít. Tyto rozlišující nálepky omezují jasnost naší mysli inašeho jednání za záchranu planety abrání nám vharmonickém životě sdruhými lidmi ase světem.

Můžeme chtít, aby se svět probral ajednal. Jaké probuzení by však bylo přínosné? Co si musíme uvědomit?

Buddhismus hovoří odvou úrovních pravdy: oúrovni nálepek avzezření, která je často nazývána „konvenční“ pravdou, aohlubší úrovni reality, která je známá jako „nejvyšší“ pravda. Thay nás učí, že pokud máme pomoct naší společnosti aplanetě, musíme si uvědomit, co se na obou úrovních pravdy odehrává.

Thay nás vmnoha promluvách vPlum Village, mezinárodním centru praxe aklášteře, které založil na jihozápadě Francie, učil ojednom znejstarších anejpůsobivějších textů zen buddhismu– Diamantové sútře. Diamantová sútra je prvním pojednáním ohlubinné ekologii na světě aje klenotem dědictví sdílené moudrosti lidstva. Má svůj původ vseverovýchodní části indického subkontinentu vobdobí mezi 2.a5.stoletím. Vodlehlých jeskyních Tun-chuangu, kudy vedla stará hedvábná stezka do západní Číny, byl dokonce nalezen svitek této sútry vytištěný na papíře zkonopí akůry moruše. Pocházel z9. století, ajedná se tedy onejstarší datovanou tištěnou knihu na světě. Během výukového turné cestou do Londýna vzal Thay několik desítek znás, abychom si sním tento svitek vBritském muzeu prohlédli. Vnaší době může moudrost přesahovat geografické hranice ihranice jednotlivých generací.

Jak se na následujících stranách dozvíte, Diamantová sútra předkládá hlubokou kontemplaci, která nás vnašem nahlížení na svět vede kradikálnímu posunu. Nabízí nám čtyřdílnou meditaci, která nám umožní rozseknout příběhy, jež spřádáme otom, co život je aco není, apřiblížit se hlubší úrovni reality takové, jaká ve skutečnosti je. Diamantová sútra je známá jako Vadžraččhédikásútra– „blesk“ nebo „diamant“, který „krájí iluzi“. Uplatňování učení Diamantové sútry pro nás může být zdrojem ohromného množství energie ajasnosti nutné ke správnému jednání.

Je neuvěřitelně obtížné se zastavit apodívat se na věci sodstupem. Dokonce ztoho můžeme mít strach. Ve skutečnosti však jen málokdy dostaneme příležitost zpochybnit pevně zakořeněné názory, které nám společnost vštěpuje. Proto možná budete chtít číst následující stránky pomalu audělat si čas na to, abyste spatřili, jak se tyto vhledy mohou týkat přímo vašeho života. Možná budete chtít vyrazit na procházku, abyste měli krozjímání nad těmito myšlenkami prostor, nebo si během čtení budete psát poznámky do deníku. Stejně jako Buddha iThay vždy říká: „Bez ohledu na to, co děláte, nevěřte mi slepě. Uveďte slova do praxe avyzkoušejte si to sami.“

Jste připraveni slyšet pravdu?

~ p. o.

JARNÍ HROMOBITÍ

Mnozí znás jsou sotva probuzení. Žijeme ve světě, který nedovedeme tak docela spatřit, jako kdybychom byli náměsíční. Probudit se znamená především uvědomit si krásu Země. Uvědomíte si, že máte tělo aže toto tělo je tvořeno Zemí, Sluncem ahvězdami. Uvědomíte si, že obloha je krásná aže naše planeta je vesmírným skvostem. Máte příležitost být dítkem Země adělat po této výjimečné planetě krůčky.

Zadruhé znamená probuzení uvědomit si utrpení ve světě. Uvědomíte si, že je Země spolu sživoucími druhy vnebezpečí. Chcete najít způsoby, jak přinést úlevu, uzdravení atransformaci. To však vyžaduje ohromný zdroj energie. Pokud vsobě máte silnou touhu, láskyplnou mysl, pomůže vám tato energie udělat následující dvě věci: spatříte krásu planety, díky čemuž se uzdravíte, aspatříte utrpení ve světě abudete se snažit pomoct. Pokud vsobě máte tento zdroj síly, pokud máte tuto láskyplnou mysl, můžete být označeni za buddhu včinu.

Pokud vidíte utrpení ve světě, ale ještě jste svůj způsob života nezměnili, znamená to, že uvědomění ve vás zatím není dostatečně silné. Ještě jste se zcela neprobudili. Vzenu na vás bude učitel někdy křičet nebo vás bít, abyste se mohli probudit– udělá cokoliv, co bude nutné. Zvolání zenového mistra je, jako když se zjara ozve hrom. Probudí vás adíky následným dešťům rozkvetou trávy akvětiny.

Potřebujeme skutečné probuzení, skutečné osvícení. Nové zákony astrategie nestačí. Musíme změnit svůj způsob myšlení avnímání. Nejedná se onic nemožného. Ve skutečnosti jsme se oto prostě jenom ještě pořádně nepokusili. Každý znás to musí udělat sám za sebe, nikdo jiný to nemůže udělat za vás. Pokud jste aktivistou atoužíte něco učinit, měli byste začít sami se sebou ase svou myslí.

Jsem přesvědčený, že nemůžeme změnit svět, pokud nejsme schopni změnit svůj způsob uvažování, své vědomí. Klíčový je kolektivní posun vnašem způsobu myšlení anahlížení. Pokud kněmu nedojde, nemůžeme čekat, že se svět promění.

Kolektivní probuzení se skládá zprobuzení jednotlivců. Nejprve se musíte probudit vy sami apoté mají šanci ilidé okolo vás. Když sami méně trpíme, můžeme více přispět amůžeme pomoct ostatním, aby se také změnili. Kořeny míru, probuzení aosvícení jsou vždy ve vás. Vy jste tím člověkem, na kterého se musíte spoléhat.

Na jednu stranu se musíme naučit umění radosti: jak být skutečně přítomnými pro život, aby se nám dostalo potřebné výživy auzdravení. Na druhou stranu se musíme naučit umění trpět: způsobu, jak trpět, abychom trpěli mnohem méně amohli pomoct ostatním, aby méně trpěli ioni. Když se navracíme sami k sobě, neobejdeme se bez odvahy a lásky, abychom se postarali outrpení, strach azoufalství, které máme uvnitř sebe.

Meditace je klíčová na cestě ze zoufalství, kdosažení vhledu ne-strachu, ktomu, abyste udržovali svůj soucit živý, amohli tak sloužit jako skutečný nástroj Země kpomoci všem živým bytostem. Meditace neznamená, že utíkáte před životem, ale že si najdete čas na to, abyste nahlédli do hloubky. Dopřejete sami sobě čas na to, abyste seděli, chodili– nedělali nic jiného, než vhlíželi hluboce do situace ado své vlastní mysli.

VĚČNOST VPŘÍTOMNÉM OKAMŽIKU

Každý den dochází kvymírání živočišných druhů. Vědci odhadují, že každý rok vymře více než dvacet tisíc druhů atoto tempo se zvyšuje. Kvymírání dochází teď, není to něco, co by bylo vzdálenou budoucností. Víme, že globální oteplování se odehrálo už před 251 miliony let, kdy ho způsobily ohromné vulkanické erupce, aže toto oteplování stálo za nejhorším masovým vymíráním vdějinách naší planety. Zvýšení globální teploty ošest stupňů Celsia stačilo ktomu, aby zmizelo devadesát pět procent tehdy existujících druhů. Vsoučasnosti dochází kdruhému masivnímu oteplování ataké kodlesňování aprůmyslovému znečištění, které způsobili lidé. Za sto let možná žádní lidé na planetě nebudou. Po posledním masovém vymírání trvalo Zemi sto milionů let, než se na ní život opět obnovil. Pokud naše civilizace zmizí, bude trvat zhruba stejně dlouho, než se objeví další civilizace.

Je zcela přirozené, že když nad tím přemýšlíme, objeví se pocit strachu, zoufalství či smutku. Proto se musíme cvičit vdotýkání se věčnosti prostřednictvím praxe vědomého dýchání, spomocí svého nádechu avýdechu. Kmasovému vymírání došlo již pětkrát, nynější vymírání je šesté. Podle nejhlubších vhledů buddhismu však neexistuje žádné zrození asmrt. Po vymření se život znovu objeví vjiných podobách.

Musíte dýchat velmi hluboce, abyste mohli připustit, že my lidé možná jednoho dne zmizíme.

Jak můžeme tuto nelehkou skutečnost přijmout anebýt přemoženi zoufalstvím? Naše zoufalství je živeno naším nahlížením na sebe ana svět. Když začneme své názory znovu přezkoumávat azměníme svůj způsob myšlení anahlížení, otevřeme dveře možnosti transformovat rozlišující mysl, která stojí usamého kořene našeho utrpení.

Je možné vycvičit se vtom, abychom viděli aprožívali přítomný okamžik hlubším způsobem. Když se jednou reality vpřítomném okamžiku hluboce dotkneme, dotkneme se iminulosti, dotkneme se budoucnosti adotkneme se věčnosti. Jsme životním prostředím, jsme Zemí aZemě má schopnost obnovit rovnováhu, ikdyž mnoho druhů musí zmizet, než ktomu dojde.

Nemusíme strávit praxí roky, abychom se vpřítomném okamžiku dotkli věčnosti. Můžete se jí dotknout ve zlomku vteřiny. Pouhý jeden nádech nebo jeden krok na Zemi splným vědomím asoustředěním vám může pomoct překonat hranice času. Pokud se hluboce dotknete přítomného okamžiku, máte na život celou věčnost.

ZENOVÉ KOŘENY

Vsanskrtu se meditaci říká dhyāna. Včínštině se jí říká chan, ve vietnamštině thiền avjaponštině zen. Čínský znak doslova znamená „praxe rozjímání“. Vmé tradici používáme výraz „praxe hlubokého nahlížení“.

Pro hluboké nahlížení si musíte udělat čas, abyste byli přítomní splným vědomím asoustředěním. Pak můžete směřovat svoji pozornost ktomu, co se děje, anahlédnout do hloubky. Spomocí plného vědomí asoustředění můžete zažít průlom azačít spatřovat skutečnou podstatu věcí, mezi něž se řadí třeba mrak, oblázek, jiný člověk nebo váš hněv, či dokonce tělo. Praxí zenu, dhyāny, meditace, je být plně přítomný avhlížet do hloubky.

Ve Vietnamu začal buddhismus tradicí meditace. Na počátku 3.století cestoval obchodník, možná po námořní hedvábné stezce, ze středoasijské Sogdiany do dnešního severního Vietnamu. Zůstal tam kvůli obchodu ačekal na příhodný vítr, aby se mohl plavit zpět do Indie. Tomuto mladému obchodníkovi se však Vietnam velmi zalíbil, atak se tam usadil avzal si mladou Vietnamku. Měli spolu malého chlapečka, napůl Inda anapůl Vietnamce, který se později stal prvním učitelem buddhistické meditace ve Vietnamu avČíně, mistrem Tang Hoiem.

Když bylo Tangu Hoiovi deset let, jeho matka iotec zemřeli. Ujal se ho indický buddhistický chrám vdnešním severním Vietnamu, aby mu poskytl mnišskou průpravu. Tyto chrámy byly zakládány indickými mnichy vpřístavech aobchodních centrech pro Indy, kteří se tam zdržovali delší dobu. Ve 3. století už buddhismus vzkvétal aTang Hoi jako mladý mnich studoval sanskrt ičínštinu. Založil komunitu aučil ve Vietnamu, později vyrazil na sever apřekročil hranici království Wu (vdnešní Číně), aby praxi buddhistické meditace sdílel.

Je zaznamenáno, že když Tang Hoi přišel do království Wu, ještě tam žádní buddhističtí mniši nebyli– stal se prvním. Postavil si malou chýši apraktikoval meditaci vchůzi. Ojeho přítomnosti se začalo mluvit azavolal si ho král, na kterého Tang Hoi udělal velký dojem. Okolo poloviny 3. století dovolil král Tangu Hoiovi vybudovat vkrálovství Wu první buddhistický chrám, který se stal známým jako „První vybudovaný chrám“. Pokud pojedete do Nankingu, můžete dosud vidět jeho trosky. Zde Tang Hoi začal učit meditaci aorganizoval obřady, během nichž vČíně vysvěcoval první buddhistické mnichy, zhruba otři sta let dříve než Bódhidharma.

Mnoho lidí považuje Bódhidharmu za prvního učitele zen buddhismu vČíně, avšak neprávem. Tang Hoi vČíně učil už otři sta let dříve. Jedná se oskutečně prvního zenového mistra Vietnamu aČíny. Azatímco Bódhidharma po sobě nezanechal žádné spisy, zdíla Tanga Hoie se dochovalo mnoho, včetně drahocenných překladů akomentářů. Přeložil aučil Diamantovou sútru, jeden znejoblíbenějších spisů zenové tradice, který je zároveň inejranějším textem zabývajícím se hlubokou ekologií.

Když oDiamantové sútře slyšíme, můžeme si představit zenového mistra, jakým byl mistr Tang Hoi, jak kráčí sholí vruce anese si vbrašně starý svitek.

DIAMANTOVÝ PRŮLOM

VDiamantové sútře je meditující vyzván, aby odvrhl čtyři představy, vzdal se jich aporozuměl své skutečné podstatě askutečné podstatě reality. Jedná se onásledující představy: představu „já“, představu „lidské bytosti“, představu „žijících bytostí“ apředstavu „konečnosti života“. Sútra praví, že pokud jste vtěchto představách stále chyceni, nejste ještě svobodní anemůžete být skutečným bódhisattvou, tedy probuzenou bytostí, která pomáhá zmírnit utrpení ve světě. Pokud však dokážete tyto představy překonat, získáte vhled, porozumění asvobodu, které potřebujete, abyste kzáchraně planety přispěli.

Kodvržení myšlenky je nutné mít vhled aodvahu. Pokud jsme velmi trpěli, mohlo to být způsobené tím, že jsme se drželi nějaké představy anebyli jsme schopní se od ní oprostit. Něco odvrhnout je silný výraz. Nejde jenom oto, že se něčeho vzdáme. Mistr Tang Hoi použil výraz „odvrhnout“ před všemi těmi stoletími, když překládal pálijské slovo paṭinissagga.

Účelem hlubokého nahlížení ameditace je dosažení vhledu avhled musí každý prožít sám. Neměli bychom marnit čas hromaděním nových myšlenek avědomostí. Musíme se učit způsobem, který nám pomáhá překonávat naše skutečné výzvy apřekážky. Cílem zenového mistra je pomoct studentům vtransformaci, ne jim předat znalosti anázory. Zenový mistr není profesor.

Má tradice patří do linie zenového mistra Lin-ťi, který žil v9. století akterý pravil: „Mým cílem není předat vám znalosti. Mým cílem je pomoct vám, abyste se vymanili ze svých názorů.“ Porozumění by nemělo sestávat jenom zbezobsažných znalostí, ale být hlubokým vhledem. Vhled není výsledkem přemýšlení. Vhled je druhem přímé intuitivní vize, kterou získáte díky intenzivnímu soustředění. Není produktem myšlení, ale hlubokou intuicí. Pokud se jedná oskutečný vhled, dovede vás osvobodit od hněvu, strachu autrpení.

Dokázat alespoň jednou za život skutečně vidět je více než jen malým úspěchem. Pokud jste byli schopní vidět jednou, můžete vidět znovu. Otázkou je, zda máte dostatek odhodlání avytrvalosti.

JSTE VÍCE, NEŽ SI MYSLÍTE

První představou, kterou musíte odvrhnout, je představa já. Jedná se ovelmi hluboce zakořeněné přesvědčení každé lidské bytosti: existuje já, které je od zbytku světa oddělené. My jsme my avšichni avšechno ostatní, včetně Země, námi není. Rodíme se shlubokým přesvědčením svého odloučení. „Já nejsem ty. Tohle je tvůj problém, není to můj problém.“ Na rozumové úrovni možná chápeme, že nic samo osobě existovat nemůže, ve skutečnosti však stále věříme, že tomu tak není, anadále se chováme, jako kdybychom byli entitami sodděleným já. Jedná se ozáklad našeho myšlení achování aje to zdrojem velkého množství utrpení. Abychom tuto představu odvrhli, potřebujeme důkladnou průpravu.

Ve skutečnosti nikdo neexistuje, žádné já. Existuje přemýšlení, uvažování, ale nestojí za ním žádný jedinec. Když René Descartes řekl „myslím, tedy jsem“, vyjádřil tím, že když přemýšlí, sám se přemýšlením stává. Buddha řekl, že existuje přemýšlení, ale není jisté, jestli za ním stojí nějaké „já“. Kpřemýšlení dochází, to uznáváme. Můžeme však říct, že existuje imyslitel? Pokud se objeví bolestivý pocit, můžeme sjistotou říci, že dochází kbolestivému pocitu. Spociťovatelem, osobou, která bolest cítí, už to však tak jasné není. Je to podobné, jako když řekneme, že prší. Déšť je něco, co sjistotou existuje. Prší, ale není zde žádný „pršitel“, který by za tím stál. Nepotřebujete „pršitele“, aby mohlo začít pršet. Anepotřebujete myslitele, aby mohlo docházet kpřemýšlení. Nepotřebujete „pociťovatele“, aby mohlo docházet kcítění. Toto je předmětem učení one-já.

Myšlenka „já“ obsahuje představu, že jsem tímto tělem atoto tělo je mnou– nebo že toto tělo je mé, patří mi. Tato představa však neodpovídá skutečnosti. Pokud se hluboce podíváte na své tělo, spatříte, že je součástí proudu. Vtomto proudu můžete vidět své rodiče apředky. Existuje tedy proud, ale není jasné, jestli je iněkdo, koho bychom mohli nazývat „mnou“. Vtomto proudu můžete spatřit své předky avše ostatní– nejenom své lidské předky, ale ipředky zříše zvířat, rostlin anerostů. Jde onepřetržité kontinuum. Zda vsobě nese iosobu, aktéra, však není tak zcela jasné.

Lepším výrokem by bylo „spolu-jsem“. Ve světle propojenosti, spolubytí, je to pravdě blíže. Pokud otec asyn, matka adcera mají vhled ne-já, mohou se jeden na druhého podívat ve světle spolubytí aveškeré problémy zmizí. Jsme vzájemně propojení. Já jsem takový, protože ty jsi onaký.

Odvrhnout představu „já jsem“ je velmi důležité, protože neodráží pravou podstatu skutečnosti.

Představa odděleného já je jako tunel, do něhož vcházíte stále dokola. Když praktikujete meditaci, můžete spatřit, že existuje dýchání, ale žádný „dýchatel“ není nikde knalezení. Existuje sezení, ale sedící nikde není. Když toto spatříte, tunel zmizí amísto něj se objeví moře prostoru, moře svobody.

KÝM JSEM?

Jsem pokračováním svých rodičů. Jsem pokračováním svých předků. To je celkem zjevné. Nemám žádné oddělené já. Když se na sebe podívám, vkaždé buňce svého těla mohu spatřit svého otce asvoji matku. Vkaždé buňce svého těla mohu spatřit své předky. Vkaždé buňce svého těla mohu spatřit svoji zemi, svůj lid. Vidím, že se skládám zmnoha prvků, které mohou být popsány jako prvky ne-já. Skládám se zprvků ne-já, akdyž se tyto prvky spojí, vzniknu já. To jsem já. Má existence není oddělená. Nemám oddělené já.

Toto je správné nahlížení. Když na realitu nahlížíte takto, nejste již osamělí, protože jste vesmírem. Máte toto tělo, ale máte itělo kosmické. Celý kosmos lze najít ve vás. Tady ateď máte kosmické tělo amůžete promlouvat ke kosmu, který se ve vás nachází. Můžete mluvit ke svému otci, který je ve vás, ke své matce, která je ve vás, ke svým předkům, kteří jsou ve vás. Skládáte se zprvků ne-já. Jste pokračováním rodičů, předků, hvězd, měsíce, slunce, řek, hor. Vše je ve vás. Můžete knim promlouvat abudete vědět, že jste celým světem. Jste vesmírem. Meditace nám umožní toto spatřit. Když se soustředíte, začnete si to uvědomovat.

Představte si, že vlna, která se objeví voceánu, se sama sebe zeptá: „Kým jsem?“ Pokud má tato vlna čas spojit se sama se sebou, zjistí, že je oceánem. Je vlnou, ale zároveň je ioceánem. Anení jenom touto jednou vlnou, ale je iostatními vlnami. Spatří toto propojení, podstatu spolubytí sebe aostatních vln, apřestane rozlišovat mezi já ane-já. Je velmi důležité, aby si vlna uvědomila, že její tělo je jak vlnou, tak tělem oceánu. Když vlna rozpozná své oceánské tělo, opadnou zní nejrůznější strachy asklony krozlišování.

Toto jsou dary meditace. Může vám pomoct dotknout se vlastních kořenů aosvobodit se od rozlišování astrachu. Mýlíte se, pokud věříte, že máte já, které je oddělené od vašich předků avesmíru. Vy existujete, ale tvoří vás jenom prvky ne-já.

Pokud žijete splným vědomím asoustředěním, budete se hlouběji ahlouběji dotýkat pravdy, která se ve vás nachází. Ajednoho dne zjistíte, že spočíváte nazákladech vesmíru. Vkřesťanství se hovoří o„spočívání vBohu“. Když vlna spočívá voceánu, zažívá mír. Když spočíváte ve svém vesmírném těle, zažíváte mír. Když praktikujete meditaci vchůzi, každý krok vám může pomoct dotknout se tohoto vesmírného těla, těla oceánu, které vás činí nesmrtelným. Už se nebojíte umírání. Mnozí znás jsou však příliš zaneprázdnění anemají čas dýchat achodit, aby se dotkli svého vesmírného těla, své pravé podstaty nerození aneumírání.

Meditace může přinášet velké uspokojení. Hledáte sami sebe, hledáte smysl ameditace je příležitostí nahlédnout do hloubky ahluboce naslouchat. Když to uděláte, můžete se spojit se svou pravou podstatou aod veškerého strachu arozlišování se oprostit.

HLUBOKÁ EKOLOGIE

Druhá myšlenka Diamantové sútry nám říká, abychom odvrhli představu „lidské bytosti“. Víme, že homo sapiens je na Zemi druhem velmi mladým. Dorazili jsme značně pozdě, apřesto se chováme, jako kdyby nám to tu celé patřilo. Věříme, že jsme výjimeční. Myslíme si, že jsme nadřazeni všemu ostatnímu, včetně každého jiného živočišného druhu, jako kdyby byly stvořeny pro nás. Tento způsob nahlížení nás vedl ktomu, že jsme Zemi velmi poničili. Chceme bezpečí, prosperitu aradost jenom pro lidi, na úkor všeho ostatního. Když se však podíváme do hloubky, spatříme, že lidé jsou tvořeni pouze prvky, které lidské nejsou, včetně rostlin, zvířat aminerálů. Nejen zhistorického hlediska, ale iprávě vtomto okamžiku pokračujeme ve spolubytí se všemi ne-lidskými prvky vnás aokolo nás. Je to velmi zjevné. Jak by mohli lidé existovat bez nerostů, rostlin azvířat? Pokud všechny tyto prvky odstraníte nebo vrátíte, lidská bytost nebude moct dále existovat. Apřesto se snažíme chránit abránit sebe sami tím, že ničíme prvky ne-já, včetně ostatních druhů.

Vkaždodenním životě potřebujeme používat slova kidentifikaci avymezení věcí, avšak nestačí žít pouze na této úrovni. Vsoučasné logice amatematice se stále používá „princip identity“: Amůže být pouze A. Anemůže být B. Buddha však předestřel myšlenku, na základě níž při hlubokém nahlížení spatříme, že Anení pouze A. Aje tvořeno prvky ne-A. Lidé jsou tvořeni pouze prvky, které jsou ne-lidské. Lidé jsou tvořeni všemi svými předky. Hory, řeky, růže iplaneta jsou tvořeny jenom prvky ne-hor, ne-řek, ne-růží ane-planet. Když toto spatříme, jsme volní. „Člověk“ a„hora“ jsou jenom nálepky, označení, která nemají žádnou pravou podstatu. Neexistují odděleně. Toto je meč dialektiky Diamantové sútry: Anení A, aprávě proto může být plně A.

ŽIVOT NEMÁ HRANIC

Když se podíváme na Zemi ve světle tohoto vhledu, nespatříme ji jako neživou hmotu, ale jako posvátnou skutečnost, na níž se také podílíme. Když se budeme dívat tímto způsobem, náš postoj kplanetě se změní. Budeme schopni kráčet po Zemi sláskou aúctou adostojíme své ohromné schopnosti pomoct.

~ p. o.