Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Chris McNab

Mentální odolnost
Výcvik podle speciálních jednotek SAS

Přeloženo z originálu SAS and Special Forces: Mental Toughness Training vydaného v roce 2017 ve Velké Británii. Vydáno se souhlasem nakladatelství Amber Books Ltd.

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401
jako svou 9153. publikaci

Překlad René Souček
Odpovědný redaktor Martin Jun
Jazyková korektura Ondřej Kučera
Sazba Jaroslav Kolman
Počet stran 192
První vydání, Praha 2024
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod a.s.

Copyright © 2017 Amber Books Ltd.
Copyright in the Czech translation © 2024 Grada Publishing, a.s.
Illustrations: Tony Randell and Patrick Mulrey (© Amber Books Ltd.)
This translation of SAS and Special Forces: Mental Toughness Training first published in 2024 is published by arrangement with Amber Books Ltd. All rights reserved

Autor ani vydavatel nepřebírají odpovědnost za jakékoli ztráty, zranění nebo škody způsobené v důsledku použití bojových technik popsaných v této knize. Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-271-7151-4 (ePub)
ISBN 978-80-271-7150-7 (pdf)
ISBN 978-80-271-3999-6 (print)

KAPITOLA PRVNÍ

Vůle přežít

Vbojových uměních musí stav mysli zůstávat stejný jako za normálních okolností. Mezi běžným životem apraxí bojových umění nemá být žádný rozdíl. Měj mysl otevřenou apozornou, nikoli napjatou či lhostejnou. Soustřeď své myšlenky tak, abys nevnímal žádnou nerovnováhu, sklidem svou mysl uvolni atento klid si dokonale vychutnávej.

Musaši Mijamoto,
Kniha pěti kruhů (1643)

Přestože tento úvodní citát může vyznívat jaksi mysticky, ve skutečnosti popisuje brutální umění zabíjet. Jeho autorem je samurajský válečník Musaši Mijamoto, jenž žil v17. století vJaponsku. Mijamoto, který svého protivníka poprvé zabil už ve 13 letech, nebyl žádný abstraktní filozof adůvěrně znal mentální schopnosti potřebné ktomu, aby člověk vnásilném souboji připravil oživot jiného člověka auchránil si vlastní život. Jeho vize byla zvláštní směsicí míru aagrese. Vboji by podle něj měla být mysl spíš klidná než rozlícená, na útoky by měla reagovat přirozeně abez předvídání výsledků, vnitřní klid by měl samurajovi dovolovat vidět vše jasně, aniž by jeho mysl zatemňovaly zuřivé emoce.

Mijamotovými doporučeními pro rozvoj mentální odolnosti vboji, tedy tématem této knihy, se vminulosti řídilo jen málo lidí, aještě méně jich je na mistrovské úrovni zvládlo. Mijamoto se však zabýval zajímavou skutečností, ato že vkritických okamžicích může mít mentální stav bojovníka na výsledek nějakého střetnutí větší vliv než zbraně, kterými se ohání. Ktomuto závěru dospěl ivelký vojevůdce Sun-c’ asi 1500 let před Mijamotem, ato vsouvislosti se schopnostmi adovednostmi velitelů:

Nejsou-li velitelé důkladně vycvičeni, budou vbitvě úzkostliví azmatení. Nejsou-li vojevůdci náležitě vyškoleni, budou tváří vtvář nepříteli prožívat psychická muka.

Sun-c’, Umění války

Sun-c’ na otázku mentální výkonnosti nahlíží zjiného úhlu než Mijamoto, ato zhlediska výcviku. Výcvik, jak předpokládá Sun-c’, by měl mysl vojáka přivyknout boji tak, aby mu čelil sodhodláním anehroutil se pod přívalem násilí azmatku. Tělo totiž dokáže do boje následovat pouze ukázněnou mysl.

Sun-c’ iMijamoto napsali své knihy vdobách, kdy ovýsledku většiny bitev rozhodovaly ještě chladné zbraně vrukou bojovníků. Přestože mezi bitvami dávné minulosti asoučasnými konflikty využívajícími špičkové technologie je nesmírný rozdíl, faktem zůstává, že voják účastnící se boje zastává jednu zpsychicky nejnáročnějších profesí. Bez ohledu na historické období se musí při akci nejen psychicky vyrovnat straumatizujícími obrazy smrti amrzačení kolem sebe, ale také přijmout fakt, že může zemřít nebo že musí zabíjet. Kromě toho je nezbytné, aby se soustředil na svou misi audržel si uprostřed zmatku, hluku asituace plné agrese ostražitost apohotovost.

Vojáci, kteří takovou úroveň mentální kontroly ve válce mistrně zvládají, se těší mimořádným výhodám. Vojenští stratégové si už dávno všimli toho, že malá skupina vysoce motivovaných, soustředěných aodolných mužů dokáže porazit nebo vzdorovat mnohem větší skupině, která takové vlastnosti nemá. Například během prvních akcí německého Blitzkriegu proti zemím Beneluxu za druhé světové války stačilo kdobytí belgické pevnosti Eben Emael jen 85 skvěle vycvičených výsadkářů Fallschirmjäger, přestože její posádka čítala asi 2000 mužů, 4,5 kilometru podzemních chodeb, spoustu těžkých děl aprotiletadlových akulometných palebných stanovišť. Nebo když se během války vPerském zálivu střetly celé irácké roty smalými jednotkami SAS, byla reakce SAS tak účinná, že iráčtí vojáci vpanice hlásili útok jednotek osíle praporu.

Příkladů převahy mentální síly nad silou fyzickou je celá řada, ale skutečné pochopení vztahu mezi mentálními abojovými schopnostmi je poměrně nedávné ajeho začátky spadají vlastně až do období první světové války. Tato kniha se tedy snaží předložit čtenáři poznatky asi sto let trvajícího výzkumu. Zaměříme se vní na hlavní stránky vojenské mentální výkonnosti, jako jsou odolnost vůči bojovému stresu, taktická inteligence nebo leadership, abudeme se zabývat technikami, které vedou kdosažení optimálního stavu mysli pro bojové nasazení. Některé zásady jsou poměrně jasné: například je třeba dodržovat správný spánkový režim, aby nedocházelo kpoklesu rozhodovacích schopností amorálky. Výzkum však odhalil ivěci poměrně neobvyklé: například to, že sledování útočícího letadla skrze „dalekohled“ vytvořený stočením dlaně umožňuje pozorovateli přesněji odhadnout jeho vzdálenost. Všechny vknize popisované techniky se zrodily na základě tvrdých zkušeností zbojiště, aproto se na ně lze spolehnout iv těch nejhorších podmínkách.

VÁLEČNÉ KODEXY

Do 20. století světové ozbrojené síly věnovaly mentálnímu rozvoji jen málo pozornosti. Výjimkou je výše zmíněná samurajská tradice. Samurajové kromě praktikování buddhistických technik „sebevyprázdnění“, tedy života vočekávání smrti autrpení až do fáze, kdy vnich obě tyto věci přestávají vyvolávat strach, dodržovali kodex bušidó. Jeden znejjasnějších popisů bušidó vytvořil vroce 1900 Inazo Nitobe, který vknize Bušidó – duše Japonska vydestiloval staletí trvající samurajské tradice do šesti ctností, oněž by měl samuraj usilovat. Byly to povinnost (giri), lidskost (ninjo), síla ducha (fudo), šlechetnost (dorjo), rozhodnost (šiki) avelkorysost (anša). Předpokládalo se, že když bude samuraj vyznávat tyto hodnoty, dosáhne nejen morální ctnosti, ale jeho mysl získá také sílu amoc, které válečník potřebuje.

Kodex bušidó se vyvíjel po staletí jako soubor hodnot odlišujících válečníka od těch, kteří nebyli příslušníky elity. Obsahuje nejrůznější metody aformy „mentálního výcviku“ pomocí příkladu, který provázel elitní vojáky od nejstarších dob až zhruba do konce 19. století. Pokud se podíváme do řecké ařímské mytologie, zjistíme, že hrdinové jako Aiás, Achilles, Odysseus aAeneas, známí zděl Homéra aVergilia, byli ideálními válečníky, kteří ve starověké společnosti fungovali jako vzory pro ostatní bojovníky. Jednalo se vlastně omentální výcvik pomocí napodobování těchto velkých osobností. Elitní válečníky, jakými byli Xerxovi „Nesmrtelní“ z5. století př. n. l., římská pretoriánská garda, islámští válečníci ze 7. století n. l. nebo vikingští anormanští nájezdníci, spojuje zásada, že mentální připravenost na boj se získává napodobováním legendárních válečníků asnahou dostát ctnostem odvahy, odhodlání abezohledné síly.

Samurajský bojovník

Samurajové považovali boj za druhou přirozenost silného aklidného ducha acvičili se vpřijímání apřekonávání strachu ze smrti.

Tento trend je patrný zejména vnormách rytířství, kterými se ve středověku řídilo chování rytířů na bojišti. Rytířství vzniklo jako kodex kolem roku 1100 afungovalo jako určitá forma bušidó, která se méně soustřeďovala na smrt. Hodnoty jako statečnost, věrnost, rozvaha ačest se při útoku mísily se lstivostí ichytrostí apředstavovaly soubor očekávaného chování, které bylo formou psychologického výcviku. Jeho efektivitu lze však těžko posoudit, protože většina informací pochází spíš zpřikrášlených mýtů alegend než ze zpráv zbitevního pole. Vjistém smyslu však tento typ „mentálního výcviku“ přetrval až do konce první světové války adožíval snad ještě iběhem války následující.

Voják 22. pluku SAS

Jednotky SAS nezískaly svou pověst kvůli bezohlednosti vakci, přestože je vní přítomna, ale kvůli chytrosti, sníž provádějí taktické manévry.

Absurdní obrázek důstojníka britské armády, který sjezdeckým bičíkem vruce vede své muže proti smrtící spršce střel zněmeckých těžkých kulometů, je dědictvím domnělých válečnických ctností šlechtických vrstev. Nové technicky vyspělé zbraně zásadním způsobem podkopaly víru, že duch může zvítězit nad technikou. Na západní frontě však došlo kmasivnímu nárůstu počtu psychiatrických pacientů trpících poruchami osobnosti aposttraumatickým válečným stresem, které způsobovalo především dělostřelecké ostřelování. Tato skutečnost probrala západní lékařské autority ze spánku. Ty si náhle uvědomily, že mysl vojáka může být poškozena stejně jako nějaký tělesný orgán.

VOJENSKÁ PSYCHOLOGIE

Semínka vojenské psychologie byla zaseta, když se na počátku 20. století změnila povaha samotného válčení. Začala dominovat brutální síla nových zbraní avojenských taktik spolu se značnou ničivostí amobilitou, což vedlo kpotřebě obrovských armád vdosud nevídaném měřítku. Spolu stím došlo také kpřesunu důrazu zkvalit elitního velitele na zkušenosti obyčejného vojáka. Totální válka však způsobovala mezi těmito vojáky neúměrně vysoký počet psychiatrických poruch, aproto bylo třeba najít lékařské odpovědi na prevenci aléčbu vyčerpání mužstva dané bojovou únavou atraumatickými reakcemi. Psychické zhroucení vojáka během boje se najednou stalo otázkou duševního zdraví, anikoli už nedostatku „morálních zásad“ nebo „mužnosti“.

Typické vybavení vojáka Specnaz

Zvládnutí takového množství vybavení vyžaduje nejen vynikající organizační schopnosti, technické znalosti abojové povědomí, ale také silná záda.

Vybavení vojáka SAS

Během války vPerském zálivu ssebou vojáci SAS často vláčeli batohy ováze až 40 kilogramů, což může vést knedostatku pozornosti akoncentrace, pokud voják nedisponuje dostatečnou fyzickou kondicí.

Jednou zprvních zemí, která začala tento přístup aplikovat, bylo Rusko. Během rusko-japonské války vletech 1904–05 se ruští psychologové aodborníci na duševní zdraví skutečně vydávali za vojáky na frontu. Za první světové války se psychologové stále častěji stávali součástí pravidelných armádních jednotek aposkytovali mentálně zraněným vojákům léčbu vrozsahu od ohleduplné až po brutální (například vojáci, kteří vdůsledku psychického traumatu ztratili řeč, často dostávali stále silnější elektrické šoky, dokud nezačali znovu mluvit). Vletech 1915–1916 spojenecké lékařské služby uznaly, že většina případů posttraumatického válečného stresu je ve skutečnosti psychickým zhroucením, které je třeba odpovídajícím způsobem léčit. Když USA vroce 1917 vstoupily do války, Americká psychologická asociace už zvažovala možnosti využití psychologického testování aléčby za účelem zlepšení výkonnosti na bojišti. Mentální testy, jako například Alfa aBeta testy americké armády, se zaváděly scílem prověřit mentální charakteristiky rekrutů apřiřadit jim odpovídající vojenské pracovní pozice. Testování se následně rozšířilo ido dalších oblastí vojenského života. Leadership, inteligence, taktické dovednosti, emoční odolnost – středobodem zájmu vojenských psychologů se staly všechny stránky osobnosti vojáka. Je třeba poznamenat, že vněmecké armádě kpodobně rovnocennému uznání psychických poruch nedošlo. Myšlenka, že by německý voják měl být mentálně nezpůsobilý, byla pro německou kulturu válečníků nepřijatelná, atak se spsychiatrickými pacienty zpravidla zacházelo buď jako se zbabělci, nebo jako osobami snějakou tělesnou újmou. Tento přístup přetrvával po celou druhou světovou válku. Přibližně 15 000 německých vojáků bylo postaveno před vojenský soud apopraveno za to, co dnes označujeme jako psychiatrické poruchy.

ROSTOUCÍ ÚSPĚCH

Srozvojem léčby, kdy se do konce války 60 % spojeneckých psychiatrických pacientů úspěšně vrátilo na frontu, se zlepšovalo ichápání způsobů správného výcviku avojenské organizace, které by předcházely mentálním problémům aprodukovaly efektivnější bojovníky. Meziválečné období se vyznačovalo útlumem zkoumání vojenské psychologie obecně, ačkoli poválečné problémy mnoha vojáků, kteří se vraceli do občanského života, indikovaly nový pohled na dlouhodobé následky bojového traumatu. Přesto byl rozhodující okamžik ve vývoji vojenské psychologie už na spadnutí.

Druhá světová válka přinesla nebývalý rozmach psychologického výzkumu avojenská psychologie se stala největším oborem studia duševního zdraví vUSA. Voblasti výzbroje, taktiky akomunikace se válka stávala stále složitější apsychické nároky stím spojené vedly kvelkým investicím do zlepšování výkonnosti vojáka jako jednotlivce. Po úvodních bojích vseverní Africe byli Spojenci šokováni tím, jaké účinky může mít moderní válka na obyčejného vojáka. Na ošetřovnách se začali objevovat muži, které tam museli vodit za ruku jako děti nebo kteří se nekontrolovatelně vyprazdňovali při jakémkoli nečekaném hlasitém zvuku. Jiní byli úplně katatoničtí (strnulí) nebo ztratili schopnost mluvit či hýbat některou zkončetin.

Proto se začaly vytvářet nové léčebné programy, které se stěmito strašlivými mentálními zraněními měly vypořádat. Celkově se díky nim podařilo vrátit zdraví vysokému procentu takových případů, abyly tedy velmi užitečné. Ze všech spojeneckých zdravotnických evakuací zraněných představovaly 23 % evakuace psychiatrické (ve srovnání spouhými 6 % vnásledující korejské válce). To bylo způsobeno jednak silně traumatizující povahou totální války, jednak skutečností, že rozsáhlá branná povinnost umožnila, aby při prověřování zdravotní způsobilosti proklouzl do vojenských řad větší počet jedinců spsychickými poruchami. Nad celým procesem prověřování při odvodech se začalo vznášet stále víc otázek adospělo se ke zjištění, které je platné až dodnes: že totiž na základě tohoto prověřování nelze předpovědět, kdo bojovému traumatu podlehne, akdo ne. (Pravdou však je, že dnešní testování poskytuje vyšší míru jistoty).

Léčba psychiatrických pacientů byla přirozeně naléhavou prioritou, nicméně vojenská psychologie se nesoustřeďovala výhradně na prevenci mentálních problémů, ale také na to, aby lidský stroj podával co nejlepší výkon vnejrůznějších rolích. Tím se okruh zkoumaných témat značně rozšířil, nyní zahrnoval morálku, vliv prostředí na bojeschopnost, psychologické účinky různých zbraní, využití propagandy, výběr vojenského personálu pro zvláštní úkoly atypologii osobnosti. Druhá světová válka přinesla mnoho poznatků otom, jak lidská mysl funguje vboji. Zavedla také řadu běžných termínů pro psychické stavy související svojenskou službou. Asi nejvýznamnějším znich byla „vyčerpanost“, termín, který označoval psychický afyzický rozpad za hranicí výdrže jedince. Sohledem na velké vzdálenosti arozmanitý terén, které bylo třeba během druhé světové války překonávat, se tento problém stal akutní asnaha ojeho řešení vedla klepšímu pochopení toho, jak se labilní mysl avyčerpané tělo navzájem připravují oenergii. Kromě zřejmého vypětí zfyzické námahy abojového šoku zaznamenali psychologové apsychiatři mnohé jevy nesouvisející sbojem, které přispívaly kmentálním poruchám vojáků. Patřily mezi ně faktory jako kvalita velení, podpora kamarádů, odloučení od rodiny adomova iproblémy způsobované nervozitou zbudoucího boje.

KOMPLEXNÍ MENTÁLNÍ VÝCVIK ALÉČBA

Po skončení druhé světové války se psychologické posouzení, výcvik aléčba staly plnohodnotnou anedílnou součástí vojenského života. Na mnohem vyšší úroveň se dostalo nejen chápání podmínek nezbytných pro udržení zdravého rozumu astability vojáků v„mlžném oparu války“, ale nově se objevilo také pochopení toho, jakou podporu je třeba poskytovat mysli vojáka coby součásti jeho základní výzbroje. Všechna tato poučení formovala výcvik pro války vKoreji aVietnamu as každým novým konfliktem se objevovaly nové poznatky oválečném umění avojenské službě. Výzkumné práce zobdobí druhé světové války položily základy pro porozumění takovým jevům, jako jsou bojový stres, vyčerpanost (bojová únava), leadership amezilidské vlivy na mentální stav vojáka. Svojenskými konflikty po druhé světové válce se však objevily nároky, sjakými jsme se před rokem 1945 vpodstatě nesetkávali. Předělem mezi starým anovým stylem válčení byla zřejmě válka ve Vietnamu. Američtí vojáci vní čelili mnoha neobvyklým aznepokojivým tlakům. Vprvní řadě zažívali formu konfliktu, kdy je nečekaná přepadení přinutila během několika sekund přecházet zrežimu extrémní nudy do režimu extrémního násilí, které však rychle opadlo azanechalo za sebou jen hrůzu vpodobě zraněných amrtvých těl. Tento vzorec občas narušovaly totální útoky Vietkongu nebo NVA (Armády Severního Vietnamu). VCentrální vysočině aoblastech kolem demilitarizované zóny tyto útoky vytvářely bojiště podobná francouzským abelgickým bojištím první světové války. Ajak tato válka ztrácela podporu lidí po celém světě, vojáky vpoli začalo deprimovat, že ani vjejich vlasti už jim nikdo nefandí. Měli volně kdispozici alkohol idrogy alogistická síla USA jim umožňovala, aby vpodivné zemi nikoho uprostřed chudoby třetího světa vegetovali sbolestnou nostalgií po ztraceném pohodlí domova. Jimi používané zbraně byly stále brutálnější avojáci ve vietnamském vedru balancovali na pokraji úpalu adehydratace.

Inteligenční test Britské armády, 40. léta 20. století

Díky masivně medializovaným zvěrstvům, kterých se američtí vojáci ve Vietnamu dopouštěli, si mnoho lidí uvědomilo, že války avojenská služba se naprosto změnily. Přestože skutečné počty psychiatrických pacientů byly vtéto válce relativně malé (asi 5 % zdravotnických odsunů), soudržnost mezi jednotkami se často vytrácela, ato si vybíralo dramatickou psychologickou daň na jejich výkonnosti. Tzv. „fragging“, tedy úmyslné zabití nebo poranění vlastního vojáka či důstojníka tříštivým granátem, dosáhlo vněkterých jednotkách téměř epidemických rozměrů. Kromě toho standardní vojenský výcvik nepřipravil tyto vojáky na velkou kulturní změnu, kterou představovalo nasazení vjihovýchodní Asii. Na konci války ve Vietnamu si vojenští psychologové uvědomili, že budou muset rozsah své práce rozšířit. Kulturní postoje, pocity týkající se rasy apohlaví, vztah mezi drogami abojeschopností, morálkou apolitickými důvody, zátěž spojená se zacházením svyspělou technikou – mnoho nových faktorů přispělo kpochopení toho, jak se vojáci chovají ajak snimi musí držet krok léčebné avýcvikové techniky. Vietnam se soustředil na vojáka jako na komplexní jednotku, od jeho přesvědčení až po statečnost, azkoumal, jak vlastnosti, kterými disponuje, zapadají do operační situace.

Volba poloautomatické / automatické střelby

Psychologové zjistili, že na vzdálenost menší než 25 m dosahují vojáci lepšího poměru zabití sautomatickou střelbou, naopak na vzdálenost větší než 50 m spoloautomatickou střelbou.

Poznatky zVietnamu byly přeneseny do dalších válečných konfliktů. Po válkách, jako byly války na Falklandech av Perském zálivu, se vposledních letech pozornost přesunula na realistické metody výcviku, které vojáka částečně „připraví na boj“ apomohou mu se vypořádat spsychickými problémy, jež mu hrozí, když se vboji ocitne. Většina vojenského mentálního výcviku je nyní zaměřena na to, aby zvojáků vyrostli inteligentní apřemýšliví jedinci, unichž má aspekt přizpůsobivosti stejný význam jako odvaha asíla mysli. Moderní voják se musí umět během několika hodin nebo dokonce minut vnitřně přepnout zmentálního nastavení agresivní bojové hlídky na službu při rozdělování potravin, což je jev, kterému americká námořní pěchota říká „válka tří bloků“, kdy se doslova během tří domovních bloků mohou bojové povinnosti změnit na nebojové. Při mírových operacích ahumanitárních akcích se vsoučasnosti setkáváme spsychologickou výzvou, jak udržet motivaci vojáků voblastech konfliktu, kde se nemohou skutečně účastnit bojů, přestože se přímo před jejich očima páchají závažné zločiny proti civilistům. Ve světle zkušeností zJugoslávie aSomálska bude toto téma nepochybně předmětem zkoumání ještě po mnoho let.

ELITNÍ BOJOVÁ MYSL

Poznatky vojenské psychologie občas využívají všichni vojáci. Ale jak je to selitními vojáky, kteří operují na samém vrcholu vojenské praxe? Vjistém smyslu to lze zjistit jen těžko, protože elitní jednotky, jako jsou americké Navy SEALs, britská SAS, izraelská Sajeret Matkal nebo italská Comsubin, zachovávají osvé činnosti striktní mlčenlivost. Výzkumy psychologických technik elitních jednotek jsou většinou přísně tajné, ato včetně těch, které se prováděly ve 40. a50. letech minulého století. Přesto některé podrobnosti unikly na veřejnost díky životopisům, nezávislým výzkumům apředevším jednotkám, které mají také elitní schopnosti, ale nepodléhají tak neproniknutelnému ochrannému utajení. Příkladem může být americká námořní pěchota, američtí Rangers, britská Královská námořní pěchota, izraelští abritští výsadkáři, italští Alpini amnoho dalších pěších aspecializovaných bojových jednotek zcelého světa. Tyto jednotky si obvykle aktivně vyměňují poznatky azkušenosti sostatními speciálními silami avzájemně si vypůjčují své techniky, které se tak stávají známější ipro okolní svět.

Abychom pochopili podstatu psychologického výcviku elitních jednotek, je třeba si připomenout, proč vůbec vznikly. Speciální síly vytvářené kplnění náročnějších úkolů, které přesahují možnosti běžného vojáka, existují vté či oné podobě od počátku vojenské historie. Do 20. století však elitní jednotky vkonvenčních konfliktech obvykle bojovaly spolu sostatními jednotkami. Dnešní speciální síly jsou jiného ražení. Vdůsledku situace, která nastala bezprostředně po druhé světové válce, byly mnohé elitní jednotky vytvořené pro operace vutajení rozpuštěny, ato včetně SAS. Poté však rychle následovala studená válka av koloniích evropských států docházelo knejrůznějším převratům. Vmnoha případech se nejednalo vyloženě oválku, ale vojenské instituce po celém světě si brzy uvědomily, že potřebují malé skupiny vojáků se špičkovými dovednostmi pro boj vtěchto nových válkách: proti teroristům, proti povstalcům, pro boj ve válkách malého rozsahu ašpionážních válkách. Mnohé jednotky také vznikly jako reakce na konkrétní mezinárodní problém, aprotože prokázaly svou nemilosrdnou hodnotu, kjejich rozpuštění už nedošlo.

Pro naši diskusi ovojenské psychologii je velmi důležitý vznik Speciálních sil Armády USA na počátku 50. let 20. století. Vroce 1952 bylo založeno Středisko psychologického vedení války, jehož základna se nachází ve Fort Bragg vSeverní Karolíně. Pole působnosti psychologického vedení války se rozšířilo ina protipovstaleckou ašpionážní činnost, aproto se vtomto středisku začaly shromažďovat jednotky vojenského personálu speciálně vycvičeného pro plnění těchto misí. Nárůst počtu těchto jednotek vytvořil podmínky pro vznik oficiálních speciálních sil a20. června 1952 byla ve Fort Bragg založena 10. skupina speciálních sil, oněco později pak vznikla 77. skupina speciálních sil.

Propojení mezi psychologickým vedením války aspeciálními silami naznačuje odlišné požadavky kladené elitními jednotkami na muže aženy, kteří musí mít výjimečnou inteligenci atéměř nadlidskou výdrž při plnění svých úkolů. Speciální síly americké armády tyto vlastnosti prokázaly ve Vietnamu během svého hlavního operačního programu, kterým bylo zřizování Skupin civilní nepravidelné obrany ve spolupráci scivilisty zJižního Vietnamu, armádou Vietnamské republiky (ARVN) aetniky zhorských oblastí středního ajižního Vietnamu. Tento výcvikový program vyžadoval nejen dovednosti vboji proti povstalcům vprostředí džungle, ale také velmi náročné sociální dovednosti při budování porozumění adůvěry sVietnamci. Obrovská flexibilita vyžadovaná od Zelených baretů, častá politická citlivost jejich misí asamostatnost, která byla pro jejich splnění nutná, to vše znamenalo, že projít výcvikem astát se plnohodnotnými bojovníky speciálních sil mohli jen ti nejlepší.

Psychologie tvaru nože

Při potlačování nepokojů dávali vojáci ve Vietnamu přednost bajonetům, ale při boji zblízka se cítili jistější sloveckým nožem vpouzdře.

Posuzování vzdálenosti

Sledování letadla sdlaní stočenou do „dalekohledu“ umožňuje přesnější odhad vzdálenosti letadla díky odfiltrování rušivých vlivů.

Příslušník Speciálních sil americké armády je typickým představitelem požadavků na elitní vojáky po celém světě. Od vojáka SAS lze například očekávat znalost jednoho nebo dvou dalších jazyků aodbornou znalost vojenských aplikací, jako jsou komunikační nebo demoliční prostředky, bojové lékařství, parašutistika, potápění nebo přesná střelba. Náboráři pro takové jednotky logicky hledají jedince, kteří takové množství dovedností dokážou zužitkovat vprostředí, kde jde oživot.

Detailní postupy psychologického testování elitních jednotek jsou přísně důvěrné. Víme však, že existuje určitý soubor psychických vlastností, které jsou společné většině elitních družstev. To neznamená, že všichni členové elitního vojenského personálu jsou stejní, protože vojáci speciálních sil se obvykle vybírají na základě své individuality, ale všichni elitní vojáci mají následující vlastnosti.

Inteligence

Každý voják musí být dostatečně inteligentní, ale velitních jednotkách musí být míra inteligence ještě vyšší. Iv tak velkých elitních jednotkách, jako je Námořní pěchota Spojených států se 172 000 příslušníky vaktivní službě, má přibližně 90 % nováčků středoškolské vzdělání. To předurčuje její členy kvynikajícím rozhodovacím schopnostem na všech úrovních vojenských hodností. Studie provedené v50. letech 20. století zjistily, že muži, kteří byli vboji motivovanější, měli průměrné IQ 91, zatímco ti, kteří se drželi spíš zpátky nebo projevovali nerozhodnost, měli průměrné IQ 78. Ve většině pravidelných vojenských jednotek se do boje obvykle posílají vojáci snižším IQ, avšak velitních jednotkách je dostatečná inteligence zásadním požadavkem.

Sebeovládání

Sebeovládání je zřejmě hlavní ctností vojáka speciálních sil. Zatímco pravidelné vojenské jednotky často operují ve velkých uskupeních aprovádějí velké manévry, elitní jednotky jsou obvykle malá družstva nebo dokonce jen jednotlivci. To znamená, že každý voják musí zvládat plnění náročných úkolů sminimálním nebo žádným vnějším tlakem na svůj výkon. Je tomu dokonce naopak, protože hybnou silou úspěchu mise je jeho sebekázeň. Elitní vojáci mohou také trávit mnoho času na statických pozorovacích aprůzkumných misích, proto musí umět zvládat ubíjející nudu dlouhých osamělých hlídek azároveň si udržet ostražitost.

US Navy SEALs – zkouška topením

Zkouška topením ukazuje instruktorům, zda jejich rekrut umí po delší dobu zvládat stres adezorientaci, aniž by zmatkoval apropadal panice.

Brutalita

Vojáci speciálních sil musí někdy provádět ty nejnepříjemnější operace ze všech vojenských jednotek, které vyžadují použití brutálního anemilosrdného násilí. Při moluckém vlakovém incidentu vroce 1977 unesli teroristé požadující nezávislost Moluk nizozemský vlak, do kterého nakonec vtrhli vybraní příslušníci nizozemské Královské námořní pěchoty ašest zdevíti teroristů pozabíjeli. Likvidace teroristů proběhla během několika sekund, protože elitní vojáci použili proti nepříteli své automatické zbraně sbrutální účinností. Při této přestřelce zahynuli také dva rukojmí. Tato úspěšná akce ukazuje, že boj je zapotřebí vést sabsolutním pohrdáním životem nepřítele, zároveň však musí každý elitní voják udržet svou agresivitu pod kontrolou, aby se vyhnul osudným chybám.

Znalosti

Jednou zdefinovaných povinností příslušníka americké námořní pěchoty je být „celoživotním studentem válečného umění“. Tento požadavek je typický pro elitní jednotky po celém světě, ve kterých se klade velký důraz na dobrou informovanost vlastních vojáků ovojenské historii, taktice, mezinárodní politice acizích kulturách adále pak také na hlubší znalost bojového řemesla. Typický test těchto znalostí je například součástí náboru důstojníků do britské Královské námořní pěchoty. Člen zkušební komise při něm ukáže na neoznačenou zemi na mapě světa arekrut ji musí identifikovat ajednu až dvě minuty pohovořit ojejí kulturní apolitické situaci. Velmi cenná je také znalost cizích kultur ajazyků, která vojákovi umožňuje snáz fungovat vzahraničních operacích arozvinout inteligenční základ pro jeho jednání.

Odolnost vůči fyzickému nepohodlí

Totéž platí pro výcvik vojáků, ato zejména velitních jednotkách. Speciální síly se cvičí vtom, aby operovaly neočekávaně, aproto jsou tak obávané – jejich vzorce chování jsou totiž pro nepřítele těžko předvídatelné. Když voják pochopí, jak funguje jeho vlastní mysl, bude také vědět, jak funguje mysl jeho nepřítele. Psychologický výcvik tedy není pouhým nástrojem mentální odolnosti, ale vpodstatě součástí arzenálu elitního vojáka.

Bojovník, nebo nebojovník

BOJOVNÍK

•Má sklon zapojovat se do násilných akcí, aniž by ktomu potřeboval vnější tlak.

•Instinktivně plní vůdčí role buď podle své hodnosti, nebo za nepřítomnosti obvyklého velitele družstva.

•Zachovává si klid ajasné myšlenkové pochody ipod palbou.

•Přijímá odpovědnost za své činy.

NEBOJOVNÍK