Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Daniela Krien

O LÁSCE VÁŽNĚ

Z německého originálu Die Liebe im Ernstfall,
vydaného nakladatelstvím
Diogenes Verlag AG Zürich v roce 2019,
přeložila Markéta Kliková.

Vydala GRADA Publishing, a. s.,
pod značkou METAFORA
v Praze roku 2022
jako svou 8646. publikaci.

Redakce Zuzana Bělohlávková
Korektura Květa Svárovská
Odpovědná redaktorka Lucie Frolíková
Technická redakce Hana D. Benešová
Sazba Netopejr®
Obálka Anna Ali
Tisk a vazba FINIDR, s. r. o., Český Těšín

První vydání, Praha 2022

GRADA Publishing, a. s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz, www.metafora.cz

Copyright © 2019 Diogenes Verlag AG, Zürich
Translation © Markéta Kliková, 2022
Czech edition © Grada Publishing, a. s., 2022

All rights reserved

ISBN 978-80-7625-690-3 (ePub)
ISBN 978-80-7625-689-7 (pdf)
ISBN 978-80-7625-238-7 (print)

PAULA

Paula si uvědomí, že je šťastná, jedné březnové neděle.

Prší. Začalo už vnoci aod té doby nepřestalo. Když Paula kolem půl deváté procitne, na sešikmené okno ložnice bubnují kapky. Přetočí se na bok apřitáhne si peřinu kbradě. Vnoci se ani jednou neprobudila. Ani si nevzpomíná, zda se jí něco zdálo.

Vústech má sucho alehký tlak vhlavě jí připomene předešlý večer. Wenzel uvařil aotevřel francouzské červené. Později vedle sebe na pohovce poslouchali hudbu – Mahlerovu Píseň ozemi, Beethovenovu poslední klavírní sonátu, Schubertovy, Brahmsovy aMendelssohnovy skladby. Hledali na YouTube různé interprety, porovnávali je, akdyž se shodli, radovali se jako malé děti.

Paula by uněj mohla zůstat, strávit sním noc, ale řekla mu, že si doma zapomněla léky. Hydrokortizon měla vkabelce. Chyběl jí kartáček aemulze na čištění obličeje. Wenzel by to považoval za malichernost apřemlouval by ji, aby zůstala.

Kolem druhé nastoupila do taxíku. Wenzel stál před domem, dokud auto nezabočilo za roh.

Sáhne po láhvi svodou vedle postele anapije se, pak zapne telefon apřečte si zprávu. Dobré ráno, lásko. Moje první myšlenka patří jako vždy Tobě. Pozdrav každé ráno akaždý večer. Už deset měsíců, bez výjimky.

ILeni má Wenzela ráda aWenzel má rád Leni.

Při prvním setkání ji ohromil bleskovou skicou jejího obličeje. Podoba byla neskutečná aLeni chtěla další, aby se mohla chlubit ve škole.

Paula pohlédne na hodinky. Do Lenina návratu zbývá devět hodin. Sotva dcera přijde, odhodí věci, houkne Ahoj azapadne ksobě do pokoje nebo na ni vychrlí, co zažila ovíkendu, adoplní to fotkami svých nevlastních sourozenců abásněním oFilippině kulinářském umění.

Paula odpoví na ranní pozdrav azatouží po Wenzelovi.

Po ránu po něm touží nejvíc. Zatímco staví vkuchyni na kávu, píše mu jednoznačnou zprávu.

Od té doby, co má Wenzela, postrádá Leni ovíkendech míň. Co jí taky zbývá jiného? Leni už není malé dítě. Ráno si před zrcadlem nacvičuje nejrůznější úsměvy, prostříhává si díry do kalhot, nosí trika, která jí jakoby náhodou sklouzávají zramene, používá lesk na rty apíše do třídního chatu 7.B kódované zprávy sestávající povětšinou zemotikonů azkratek. Někdy mele pantem apak zničeho nic upadne vagresivní mlčení. Snočními můrami se vyrovnává sama anahou ji Paula neviděla už dávno. Ani tehdy, když se jí Leni jednou ráno zeptala, jestli je možné mít ve třinácti povislá prsa. Prý se na ně dívala azjistila, že mají takový tvar. Apravou rukou nakreslila do vzduchu směšně přehnaný obrys, levou si ochranitelsky tiskla ktrupu. Než Paula stihla cokoli odpovědět, Leni ji obvinila, že po ní zdědila jen to nejhorší, pihy abledou pleť, zrzavé vlasy, kostnatá kolena, krátkozrakost azabedněnost ve fyzice achemii.

Otom, co zdědíme, rozhoduje náhoda, poznamenala Paula achtěla dceru pohladit po vlasech. Ale Leni ucukla, vyběhla zpokoje azabouchla za sebou dveře. Krátce nato se vrátila avrhla se Paule do náruče, jako by se chtěla nabít na další stupeň odtažitosti.

Prší, jen se leje. Paula vymačkává pomeranče ašlehá mléko do kávy. Na stole stojí kytice tulipánů.

Ještě před rokem by vní délka nadcházejícího dne vyvolávala paniku. Pustila by se do úklidu nebo praní, šla by si zaběhat nebo vyrazila do kina, zavolala by Judith, aby ji vzala ssebou ke koni. Hlavně aby se zaměstnala, ať už jakkoli. Jinak by se zjevili démoni anedali jí pokoj.

***

Po rozvodu sLudgerem si často kladla otázku, kdy přišel začátek konce. Kdy se jim to vymklo zrukou?

Zlomovým okamžikem byla smrt Johanny. Ale postupem času datovala selhání od jiných dřívějších událostí, šla pořád hlouběji do minulosti, až už žádné předtím nebylo.

Začalo to jednou slavností.

Paula sJudith šly náhodou kolem, když se otvíral bio obchod na jižním předměstí. Byly ujezera, opalovaly se nahé, vzájemně se mazaly krémem, lízaly zmrzlinu apřitahovaly pohledy. Spokojené samy se sebou iúčinkem na okolí se potom na kole vracely oborou alužním lesem zpátky do města, které stále ještě svíralo lepivé horko.

Už zdálky viděly balonky, truhlíky plné květin ashluk lidí před obchodem. Měly chuť na něco studeného kpití, atak se připojily.

Když vstoupily do obchodu, Ludger stál blízko dveří. Paula si ho všimla hned. On později tvrdil, že ji prý zahlédl koutkem oka asledoval ji. Paula přišla vmechově zelených šatech bez ramínek aslamáku, zpod něhož se jí vlnily zrzavé kadeře.

Venku pálilo slunce, vulicích se vznášel pach zplodin smíchaný svůní lipových květů akaždý závan větru tuto dusnou, nasládlou směsici vnášel do obchodu. Ludger byl vbílé lněné košili. Měl plavé vlasy amodré oči. Nebyl to zrovna Don Juan.

Krátce nato večírek opustili. Vedli vedle sebe kola apovídali si.

Ludger po ní neustále pokukoval, ale pohled jí opětovat nedokázal. Když mluvil déle, zastavil se.

Stejně jako Paula vyhledával cestu stínem.

Na břehu řeky se letmo dotkl její paže.

Políbila ho vparku na lavičce, za soumraku.

*

Vprvních týdnech se vídali denně.

Setkávali se udubu vClařině parku. Paula, která dorazila vždy vpředstihu, ho viděla na kole zatáčet na cestičku auž zdálky mu mávala. Každá schůzka začínala vmírných rozpacích, které se ovšem po prvním polibku rozplynuly.

Od stromu se vydávali na procházky parkem apřilehlou čtvrtí. Paule se líbilo, jak naklání hlavu na stranu apři pohledu na ni září. Zamlouval se jí jeho hluboký hlas aklidná mluva. Nechávala se nakazit jeho akční náturou, ohromovaly ji znalosti oekologických stavbách, soběstačnosti, fauně iflóře.

Ludger ji často navštěvoval vknihkupectví.

Někdy zahlédla nejdřív jeho hlavu, jak se vynořuje na jezdicích schodech do oddělení beletrie. Jindy ji překvapil, když zrovna třídila knihy nebo odesílala objednávky. To se pak jemně dotkl její ruky nebo paže, ona se kněmu otočila apotají se radovala, že si snad kolegyně všimnou, jak dobře vypadá.

Společné noci trávili uněj. Jen jednou přenocoval uní vbytě, který tehdy sdílela sJudith. Seděli ve třech upizzy ačerveného. Ludger stáčel řeč od každého tématu ke svému oboru – ekologické stopě, kterou člověk zanechává, atomu, jak ji snížit na minimum. Neustále Judith přerušoval, aby prohloubil informace, opravil nepřesné tvrzení.

Paula si všimla, že kamarádka pohupuje nohou asvírá ústa, abylo jí to jasné.

Následujícího dne za ní Judith přišla do pokoje. Shromádkou odborných lékařských knih vrukou Paule vysvětlila, že teď, krátce před závěrečnými zkouškami, potřebuje vbytě klid abude lepší, když tam Ludger prozatím chodit nebude.

*

Vnoci leželi blízko usebe.

Nepřetržitě se rukama či nohama dotýkali. Paula ho hladila po zádech, počítala přitom odbíjení zvonů na kostelní věži, akdyž do rána zbývalo ještě dost času, položila mu ruku do klína.

Neznepokojovala se tím, jak spolu spali, ani tím, že Ludger všemu, co dělali, říkal to. Líbí se ti to? Chceš to? Nepodivila se ani, že ucukl, když poprvé zkoumala jazykem místa jeho těla, onichž se nemluví. Nakonec se podvolil. Ležel úplně bezhlesně, ruce zkřížené přes obličej.

Potom spolu mluvili otevřeně.

Ludger vyprávěl osmrti svých rodičů. Když říkal, že je na konci dopravní zácpy rozdrtil kamion, hlas mu zhrubl. Byli zrovna na cestě kněmu. Několik dní předtím získal diplom architekta.

Paula ho políbila na rameno akrk aon jí složil hlavu na prsa.

*

Pár měsíců po seznámení ji Ludger poprosil, aby se zastavila uněj vkanceláři. Zněl rozrušeně, důvod jí ale prozradit nechtěl. Když se Paula objevila uBrinkmanna & Krohna, bratři Brinkmannové se jako na povel otočili na pojízdných židlích azakřenili se. Ludger sklonil hlavu, vzal Paulu za ruku aodvedl ji do zasedačky.

Na stole ležel půdorys bytu. Byl to loft se čtyřmetrovými stropy arozlohou tři sta čtverečních metrů. Bez dechu jí vysvětlil, na jakých místech lze strukturovat podesty, kudy povedou schody na otevřenou galerii aproč může fungovat bydlení bez oddělených pokojů, dokonce ibez příček. Nechal se unést vlastním nadšením anakonec jí jen tak mimochodem oznámil, že tam spolu budou bydlet.

Paula se nezmohla na slovo. Potřebovala chvilku, aby pochopila.

Došlo jí, jak často zmiňoval, že ho deprimuje kostel naproti jeho bytu. Ludger nechtěl mít denně na očích připomínku toho, jaké stavby zúcty kBohu vystavěl dle jeho vlastních slov člověk křesťanský.

Tak co ty na to? ptal se. Těšíš se?

Další den jeli na kolech na prohlídku. Setkali se vparku udubu. Včepici, šále arukavicích jeli po čtvrti, kam se Paula zatoulala jen zřídkakdy akteré Ludger předpovídal rychlý vzestup. Loft se nacházel vulici skočičími hlavami lemované stromy, otevírala se zněj vyhlídka na kanál abyl velký jako nádražní hala. Vokolí nestály ani kostely, ani nic moc jiného. Před Paulou se tyčila neomítnutá hrubá stavba, uvnitř byla zima aji ze všeho nejdřív napadlo, jak odtamtud co nejrychleji utéct.

Ludger rozložil na podlahu prázdné místnosti plán. Kráčel po hale, kontroloval zdivo aokna anechal se unášet představami. Auž Paula před očima jasně viděla kuchyňskou linku na dřevěné podestě, pod nohama ucítila podlahu zpalubek, vyšla schody do ložnicové části, odkud se opřená ozábradlí galerie rozhlížela po celém prostoru.

*

Loučení sJudith bylo těžké.

Bydlely spolu pět let. Nikdo jí nebyl tak blízký. Vdětství je jejich mámy postrkovaly vedle sebe vtéměř identických kočárcích, chodily do stejných jeslí, stejné školky, stejné školy. Společně se účastnily biřmování, menstruaci dostaly ve stejný měsíc stejného roku aobě vosmnácti opustily Naumburg. Judith šla na medicínu do Lipska, Paula se učila knihkupkyní vŘeznu.

Během stěhování Judith postávala nezúčastněně vcestě. Mlčky ze všech stran poslouchala chvalozpěvy na byt as Paulou se rozloučila, ještě než stěhováci vynesli poslední krabici ze stěhovacího auta.

*

Vprvních měsících soužití znal Ludger jen jediné téma – projekt renovace vcentru města. Šlo odům ze sedmnáctého století. Navzdory opravám se vněm držela vlhkost aplíseň. Původnímu architektovi zakázku odebrali. Nová cenová kalkulace mnohokrát převýšila navrhovanou horní hranici aLudger vycítil příležitost. Napsal nepřekonatelnou nabídku. Byla tak výhodná, až vzbuzovala nedůvěru, ařešení znělo příliš dobře, než aby mohlo být realistické.

Autor metody, restaurátor Henning Großeschmidt, temperování na principu šíření tepla úspěšně vyzkoušel vmnoha zámcích amuzeích. Ludger byl jeho žákem. Absolvoval řadu Großeschmidtových seminářů.

Namísto tepelných těles se pod omítku vnějších zdí položily trubky ateplo rovnoměrně distribuované na všech úrovních ukončilo problém svlhkostí iplísní. Klima vmístnostech se zlepšilo, zlepšila se ikvalita vzduchu aspotřeba energie ináklady na údržbu byly nízké.

Role plánů rozkládal ipři večeři avysvětloval Paule, jak hluboko pod omítkou trubky povedou, zjakého budou materiálu, ve kterých budovách už se metoda úspěšně použila. Slovo temperování znělo zjeho úst téměř nábožně, zato plánování nadcházející svatby vněm totéž nadšení nevyvolalo ani jedinkrát.

Církevní obřad Ludger odmítal aPaula se podvolila. Měla dobrý pocit, že souhlasem dosáhla souznění. Zjejí strany také přišla většina svatebčanů. Ludger pozval bratry Brinkmannovy is manželkami atým, který jim předtím pomáhal se stěhováním. Zpříbuzných mu nedorazil nikdo. Jeho kontakty se omezovaly na kolegy, zadavatele ařemeslníky.

Plánování pohoštění se ujala Paula, stejně jako výběru nápojů, vytvoření pozvánek avýzdoby bytu. Ludger chtěl rozhodovat jen ohudbě.

Proseděli spolu půlku noci. Ludger na deskách hledal nejlepší jazzové nahrávky, kouřil aněkdy si tiše pobrukoval. Když Paula začala po druhé sklence vína spontánně tancovat, díval se na ni. Stypickou rozpačitostí, kterou Paula už znala.

Pozoroval ji se skloněnou hlavou, rameny uuší aláhví piva uúst. Sledoval každý její pohyb.

Když mu Paula padla do klína, odložil pivo, objal ji vpase apolíbil. Hned nato ji od sebe odstrčil avstal. Jeho tělo se napjalo, pohledem obkroužil místnost anadšeně prohlásil, že ipro tenhle byt by bylo temperování tím nejlepším řešením.

Nikdo není takový, jakého si ho přejeme mít.

Paula doufala, že čas zacelí brázdu mezi přáním askutečností.

***

Po snídani vyjde na balkon ashlíží do zahrady, dosud vnoční košili. Je to pátý Paulin byt vtomhle městě. Konečně se cítí dobře.

Na společné zahradě, oddělené od sousedních dvorků vysokou kamennou zdí, kvetou krokusy asněženky. Pod Paulou aLeni bydlí rodina se dvěma menšími dětmi, vmezaninu postarší manželský pár. Většinou pokojně koexistují. Jen zahrada někdy působí rozepře. Touha staršího páru po pořádku naráží na neplánovanou, spontánní výsadbu rodiny zprostředního patra, jen výjimečně korunovanou úspěchem. Celkově ksobě ale chovají respekt ajednou do roka společně pořádají letní slavnost.

Paula pozvolna přechází zjednoho konce balkonu na druhý, balkon se táhne kolem všech tří pokojů, zkaždého vede vlastní vstup. Déšť pomalu ustává aod Wenzela zatím nepřišla odpověď. Možná je vateliéru apracuje, možná si její zprávu dosud nepřečetl, možná je na cestě za ní. Otom, že dorazí, Paula nepochybuje.

Přejíždí rukama po dřevěném zábradlí, uvědomuje si pohyb svých paží, dlaní, pak svůj dech askutečnost, že se musí soustředit, aby cítila své tělo. Nevynucuje si pozornost bolestmi, nepohyblivostí či nadměrnou únavou. Už dávno přestala považovat zdánlivé samozřejmosti za samozřejmé.

Během manželství sLudgerem obracela pohled do mlhavé budoucnosti, po Johannině smrti do příliš zřetelné minulosti. Zaslechne zvonek aběží ke dveřím.

Wenzel donese kradené květiny. Natrhal je vRosentalu, Paula je později rozdělí do váziček po bytě.

Řídnoucí vlasy má nakrátko oholené. Wenzel je první muž, který se ji nesnaží formovat. První, který se někdy stará jen ojejí rozkoš. První, kterého nepředstaví rodičům.

Bere ho za ruku avede do ložnice.

Když ji pomalu svléká, vyzývá ji, aby si lehla na břicho, konečky prstů jí hrubě přejíždí od zátylku po stehna aroztahuje je, vzpomene si Paula krátce na to, co vsobě skrývá. Apak mu vypráví omužích. Vypráví mu, kam až zašla, jaké věci jim dovolila, jen aby pocítila jiný druh bolesti. Bolest, která by přehlušila smutek, který vní běsnil jako démon utržený ze řetězu. Vslzách vypráví, za co se styděla, co se jí líbilo, přestože se styděla, ajak jí podřízenost dovolovala na pár hodin zapomenout na smrt dítěte. Když se odmlčí, Wenzel ji políbí, rty kopíruje cestu vytyčenou konečky prstů.

***

Ve svatební den je probudil hluk. Přes noc zůstalo okno dokořán. Dovnitř vletěl pták. Panicky se třepotal mezi lampami anábytkem. Nalétal na okna apadal kzemi, znovu vzlétal aznovu míjel cestu ven.

Paula vyskočila zpostele. Otevřela všechna okna. Srdce jí pádilo jako splašené. Pokaždé, když pták narazil, sebou trhla. Ludger jí pomáhal. Společně ho naháněli po rozlehlém prostoru. Ale marně. Netrefil ven. Bylo ještě brzy. Ráno se probouzelo včervánkách. Ptáček odpočíval na zemi aoni se rozhodli vyčkat.

Vposteli se kní Ludger těsně přimkl. Objal ji azabořil jí hlavu do vlasů. Špičkami prstů ji hladil po břiše. Když jí tělem projel záchvěv, ustal. Krátce nato znovu usnul.

Paula naslouchala úderům křídel akrátkým, ostrým ptačím výkřikům, zatímco si prsty přejížděla mezi nohama. Opatrně se mu zobjetí vymanila. Ležela na břiše atiskla obličej do polštáře.

Když později zazvonil budík, vyletěla zpostele. Okamžitě vstala aprohledala místnost. Pták byl pryč.

*

Ze svatební cesty strávené túrami po vogézských horách se Paula vrátila příjemně znavená. Putovali ze Sainte-Odile přes Col du Kreuzweg do Kaysersbergu apoté do chráněné krajinné oblasti na jihu, za naprosto proměnlivého počasí a– podle Pauly – za životu nebezpečných výstupů asestupů. Někdy za sebou pochodovali celé hodiny beze slova, protože cesty byly úzké amluvení příliš náročné. Pak zase kráčeli vedle sebe amalovali si společnou budoucnost.

Na dlouhých úsecích nepotkali živou duši. Svačili na sluncem prohřátých skalách, ve zříceninách hradů ave starých válečných opevněních.

Sotva si sedli, vytáhl Ludger mapy. Vlastnil jich několik vrůzném měřítku aco chvíli Paule ukazoval, kde přesně se právě nacházejí. Svačili chléb, sýr ajablka aon jí vysvětloval trasu následujících hodin. Jeho nadšení zpřesnosti turistických map, vnichž byla zakreslena isebemenší pěšinka, neznalo hranic.

Vpenzionech, Fermes Auberges, nocovali ve vícelůžkovém pokoji sdalšími horaly. Jen první aposlední noc desetidenní cesty se ubytovali vhotelu svlastní koupelnou apohodlným dvojlůžkem ajen jednu noc se spolu milovali. Ludger měl ve zvyku se potom schoulit do klubíčka askrýt hlavu Paule na prsou. Tak usínal nejraději. Když se Paula opatrně otočila, protože vtéhle poloze nedokázala usnout, přitulil se kní. Dokonce iv hlubokém spánku se přivinul okamžitě, když se jejich těla oddálila. Paula pak uhrany postele vstala alehla si zdruhé strany. Přesto měla to fyzické potvrzení jeho lásky ráda.

*

První den po návratu Paulu kolegové oslovovali jejím novým jménem – Paula Krohnová. Akdyž na ni Marion, sníž pracovala voddělení beletrie, na konci dne zavolala Paulo, máš tady muže!, súsměvem se napřímila.

Byla to jedna ztěch chvil, kterou si nezoškliví ani zpětně.

Ludger stál vdžínách alněné košili ustolu snovými tituly amával na ni. Neuměla vysvětlit, proč pociťovala hrdost.

*

Opojení hormony se rozplynulo.

Mnoho večerů trávila Paula vbytě sama. Když otevřela okno křece, valil se dovnitř hutný pach špinavé vody, když zavřela, rozprostřelo se nepříjemné ticho. Její hlas se vobrovském prostoru rozléhal. Neměli oddělené pokoje, jen kostku uprostřed, vníž byla umístěná koupelna.

Večer co večer čekala, až se Ludger vrátí. Temperace ho zaměstnávala víc než jiné projekty, takže často přicházel pozdě. Během hodin čekání vařila nebo četla, telefonovala, postávala uokna svědomím, že veškerou činností jen překlenuje čekání. Napětí končilo teprve zašramocením klíče vzámku aPaula se ptala, jestli je to jen tím bytem nebo jeho prázdnotou.

Do bytu každou chvíli zalétávali ptáci. Ane všichni našli cestu ven. Jednoho dne seděl vedle jídelního stolu na podlaze holub se zlomeným křídlem. Pod oknem, kterým vletěl dovnitř, ležel mrtvý vrabčák.

Od té chvíle zůstávala okna zavřená.

*

Vneděli pravidelně snídali vkavárně Telegraph.

Ludger četl deníky Frankfurter Allgemeine aNeue Zürcher Zeitung, Paula týdeníky Spiegel aZeit.

Jezdili po cyklostezkách podél Sály aMuldy, navštěvovali výstavy, chodili do kina adohadovali se nad výběrem filmu. Ludger dával přednost dokumentům, Paula biografiím umělců. Ludger jí vytýkal, že by ve skutečnosti nevydržela vživotě Georga Trakla ani den, ani týden života Camille Claudelové. Paula mu zase vyčítala, že všechno bere moc vážně, nemá smysl pro humor, lehkost, aon namítal, že právě ta lehkost, ta bezstarostnost ničí svět.

Hádali se ověcech, onichž by si nikdy nepomysleli, že se onich lze hádat. Při jízdě na kole jezdil rychleji než ona. Neohlížel se na ni. Svištěl na kole přes semafory, na kterých právě blikla červená, ana druhé straně jel dál, zatímco Paula čekala na další zelenou. Určoval itrasu. Znal nejlepší cestu odkudkoli ve městě kamkoli. Paulin odpor byl zlomen nejpozději při pohledu do mapy, kterou nosil neustále usebe.

Někdy naschvál zaostávala avydala se vlastní cestou. Uvědomovala si, jak moc ho to rozčiluje, avěděla, že usmiřování se někdy přesune do postele.

Když Ludger zuřil, nedokázal udržet na uzdě fyzickou sílu. Sex byl pak odvážnější než jindy. Atakové noci Paule dávaly naději. Jindy ležela vzhůru, odtahovala se zjeho objetí anevěděla, co si se svou touhou počít.

*

Stěhování zloftu bylo první rozhodnutí, které si Paula prosadila.

Bydlet vloftu nebylo rozumné. Nájmy rostly aLudger upadl do krize.

Navzdory úspěchu už nepřicházely žádné další zakázky na temperování. Cíl mu připadal na dosah. Už brzy se mohli Brinkmann & Krohn proslavit tím, že jsou nejlepší architektonickou kanceláří na poli ekologických staveb. Odmítal jiné, lukrativní nabídky as bratry Brinkmannovými se hádal.

Vté době měřilo dítě vjejím břiše asi osm centimetrů. Cucalo si paleček, vručičce drželo pupečník ačile se hýbalo.

Na stole mezi nimi ležela fotografie zultrazvuku. Paula plakala. Mluvila aprosila. Zdi apokoje! opakoval Ludger avrtěl nad tím hlavou. Postel je přece dost velká ipro tři aloft je pro malé dítě ideální. Umožňuje jakékoli hry. Jezdit na kole, skákat na trampolíně, houpat se – co by ještě chtěla?

Paula vstala od stolu, setřela si slzy afotku zultrazvuku zastrčila do kapsy.

Vnásledujících měsících projezdila na městském kole město křížem krážem. Telefonovala smakléři isoukromými pronajímateli, prohlédla si několik bytů asestavila předběžný výběr, který večer předložila Ludgerovi.

Byty se evidentně nacházely ve čtvrtích, které pro Ludgera nepřipadaly vúvahu. Vulicích bez stromů, tudíž nepřijatelných, ve stavu, vněmž by nedokázal žít, se sousedy, kteří mu byli nesympatičtí už zdoslechu. Odmítal bydlet vedle právníků, daňových poradců nebo makléřů. Nenáviděl jejich SUV, znichž na ostatní shlíželi, ignorovali přednost vjízdě aparkovali ve druhé řadě. Zjejich statusových symbolů, žádostí okácení stromů kvůli novým parkovacím místům, zchybějícího povědomí osprávném bytí mu naskakovala husí kůže.

Když spolu jednoho dne stáli na balkoně zpola zrekonstruovaného čtyřpokojového bytu, dívali se na jižní cíp lužního lesa aLudger se konečně podvolil, necítila Paula radost. Ze zatuchle vlhkého pachu medvědího česneku se jí zvedal žaludek. Opřela se ozábradlí azavřela oči.

Byt byl vzadní části domu. Nedoléhal do něj rámus aut, cinkání tramvají, jen cvrlikání ptáků vzelených korunách stromů. Do centra to bylo deset minut na kole, oba to měli do zaměstnání kousek. Schodiště bylo zastavěné koly apři pohledu zkteréhokoli okna nebylo vidět jediné auto. Nemělo to chybu.

Při stěhování mohla Paula jen přihlížet aúkolovat pomocníky. Do porodu zbývaly čtyři týdny. Bolely ji nohy, boty na oteklých chodidlech tlačily. Pálila ji žáha abyla nepopsatelně unavená. Nejraději by se jako šnek stáhla do ulity.

Jenže večer stála uprostřed hromady krabic, kufrů akusů nábytku už jen postel. Když šla Paula konečně spát, vzpomínala na bezesné noci, které vní strávila, ana dosud bezejmenné dítě vbřiše.

Dítě se narodilo dva týdny před termínem aprávě voné posteli. Domácí porod byl Ludgerův nápad. Judith, která si plnila lékařskou praxi vnemocnici vHannoveru, jejich plán zatajila. Paula názor své kamarádky znala. Středověk, řekla by, vy jste se zbláznili.

Úzkost utišila jistotou, že by lékař vpřípadě nutnosti dorazil do pár minut. Vrozhodnutí ji podpořili ikolegyně, které rodily doma. Mluvilo se omultirezistentních bakteriích. Aže nemocnice není bezpečnější než domácí postel.

Teď před ní klečela aupínala oči vzhůru. Na holém kabelu visela žárovka. Ještě bylo třeba namontovat lustry apostavit police. Od telefonátu uplynulo dvacet minut. Vezmi si taxík, řekla bez velké naděje. Jenže Ludger dle očekávání přijel domů na kole. Uslyšela klíče vzámku, kroky na chodbě aodhození tašky apak – už nic. Další stahy jí rozmlžily vnímání, to se zúžilo jen na záda apodbřišek.

Během následujících devíti hodin opakovaně odcházel azase se vracel. Klečel vedle ní, ležel uní, držel ji za ruku aotíral jí pot zčela.

Dones mi gumičku! křičela. Vypni tu hudbu! rozkazovala aZavři to okno!, akdyž porodní asistentka konečně povolila, aby tlačila, už dávno neměla sílu mluvit.

Ale detaily vybledly jako pára nad hrncem, bolesti rychle pustila zhlavy. Asistentka položila dítě Paule na břicho, akdyž Paula uviděla, že je to holčička, súsměvem klesla zpátky do polštářů. Ludger přestřihl pupeční šňůru azakrátko už Leni Antonia Krohnová sála Paule zprsu.

*

Ludger zůstal doma tři týdny.

Během těch tří týdnů byl on, ona aLeni celý svět. Ležel unich dokonce ipři kojení. Nutné pochůzky vyřizoval co nejrychleji. Byli jako silové pole, které ztrácelo energii, jakmile někdo uzavřený okruh opustil.

Porodní asistentka na závěrečné návštěvě poznamenala, že jen málokdy poznala rodinu, kde fungovalo vše tak hladce.

Poslední společný den vstali za svítání. Paula by raději zůstala ležet. Vnoci kojila Leni co dvě hodiny. Vyčerpání ji zmáhalo natolik, že icesta na záchod byla nepřekonatelná.

Vparku bylo jako vymeteno. Nad trávou se vznášela ranní mlha. Bylo podzimně chladno. Když došli kdubu, unějž se zpočátku vždy scházeli, Ludger sundal batoh, vybalil krumpáč arýč azačal hloubit díru. Jakmile krumpáč narazil na kořen, odskočil amálem trefil Ludgera do hlavy. Atak Ludger hledal jiné místo.

Leni se rozplakala. Ležela zachumlaná vkočárku. Máchala rukama ajejí křik protínal ticho. Paula pohupovala kočárkem. Kolem projel cyklista. Brzy se cestičky zaplní koly, běžci apejskaři. Pomalu poodešla několik metrů od Ludgera. Dělala, jako by ksobě nepatřili, jako by jen procházela kolem.

Za dvě minuty Ludger vyhloubil třiceticentimetrovou jámu. Opět popadl batoh. Zplastového sáčku vytáhl napůl roztátou placentu, chvíli ji podržel vrukách anakonec ji položil do jámy. Pak natáhl ruku kPaule.

Měl ji vlhkou, Paula ucítila vpuse nasládlou pachuť.

Když byla díra opět zasypaná, Leni stále ještě křičela. Paula se otočila achvatně tlačila kočárek po trávě kcestě. Jen jednou se ohlédla. Kmístu, kde se nad trávník vršila čerstvá zemina, se cílevědomě blížil pes.

Než ale doběhl až khrobu placenty, odvrátila se.

*

*

***

***

*

*

*

*

*

***

*

*