Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Oldřiška Ciprová

V kůži rytíře

Ilustrace Lenka Němcová

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401
jako svou 7286. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdaléna Jimelová
Jazyková úprava Gabriela Janů
Návrh obálky Šimon Jimel
Grafická úprava a sazba Šimon Jimel
První vydání, Praha 2019
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2019
Text © Oldřiška Ciprová, 2019
Ilustrace © Lenka Němcová, 2019

ISBN 978-80-271-2941-6 (ePub)
ISBN 978-80-271-2940-9 (pdf)
ISBN 978-80-271-2093-2 (print)

1. kapitola

„Chyťte zloděje! Chyťte ho!“ zařval pekař, když zahlédl Sebastiana u svého stánku na tržnici.

Sebastian leknutím upustil velkou housku, kterou si právě bez zaplacení strkal do rukávu haleny. Zvedl oči a setkal se pohledem s rozzuřeným pekařem. Sebastian se mu ani nedivil. Chodil do jeho krámku krást jídlo už od začátku jarmarku.

Podzimní trh byla ve Fragile velká událost nejen pro kupce, ale i pro drobné zlodějíčky, kterým Sebastian bohužel byl.

Každý rok se na velký trh sjížděli obchodníci i z větších vzdáleností a nabízeli běžně nedostupné zboží. K vidění byly i různé potulné atrakce, jako bylo lidové a loutkové divadlo, artisté, medvědáři nebo potulní malíři.

Sebastian se vždycky rád pouličním uměním pobavil, ale na trh chodil z úplně jiného důvodu. Bylo samozřejmě jen otázkou času, kdy bude pekař nebo někdo z dalších kupců bystřejší a chlapce přistihne při činu.

Sebastian se rychle rozhlédl a zjistil, že pekař na ně svým křikem přivolal nežádoucí pozornost dvou strážných, kteří stáli nedaleko, a teď se k Sebastianovi okamžitě vrhli.

Chlapec před nimi uskočil a rozběhl se. Nevěděl, kam běží, ale věděl, že musí strážné setřást. Nehodlal skončit v šatlavě jen proto, že už týdny neměl v ústech pořádné jídlo, a jinak než nečestným způsobem se k němu dostat nemohl.

Rozběhl se k padací bráně hradu. Nejvyšší čas, bylo už před západem slunce a padací mříž se touhle dobou zavírala, aby do hradu neprošel nikdo nežádoucí.

Mříž pomalu klesala.

Musím běžet rychleji, šlo Sebastianovi hlavou. Strach ho však zpomaloval. Srdce mu bilo v hrudi jako o závod. Utíkej rychle jako kůň!

Padací most se začínal zvedat.

Rychleji. Musím ještě přidat. Slyšel strážné, běžící za ním, utíkal, co mu síly stačily. Utíkal rychleji, než běžel kdy předtím, s hlavou skloněnou k zemi a nohama vířícíma prach, utíkal tak, jak se běží o život.

Na poslední chvíli se protáhl pod padací mříží. Vběhl na nádvoří plné lidí a konečně zpomalil, aby se mohl nadýchnout. Otočil se a s nelibostí zjistil, že pronásledovatelé jsou stále za ním. Vyčerpaně se nadechl. S pohledem stále upřeným na strážné nemohl sledovat cestu, a než sebral síly k dalšímu úprku, vší silou do něčeho vrazil.

Strážní byli v mžiku u něj.

„A máme tě!“ vykřikl první z nich a hrubě sevřel Sebastianovi rameno.

V Sebastianovi byla malá dušička.

Je se mnou konec. Hodí mě do šatlavy a tam shniju. Roztřásl se strachy jako osika.

„Myslíte mého panoše?“ zaznělo najednou někde nad ním a on se teprve teď podíval, do čeho vlastně vrazil.

Muž, na první pohled urozený, se nad ním tyčil jako hora. Byl oblečený celý v černém a ledabyle se opíral o dvouruční meč. Sebastian si všiml obrovského prstenu s rudým kamenem, který měl rytíř na prstě, a v hlavě rychle vyčíslil jeho hodnotu.

Posunul se pohledem výš a zrakem se střetl s cizincovýma očima. Podvědomě udělal krok zpět. V jeho obličeji bylo něco, co mladému Sebastianovi nahánělo hrůzu. Nevěděl, jestli to byly oči, černé jako uhlíky, a nebo obrovská jizva, která vedla cizinci přes celý obličej. Vypadal jako ďábel.

Sebastian přesunul oči na urozencova koně. Ten vyhlížel jako stvoření noci. Očividně patřil člověku, který žil v temném neznámu, a jezdec, jemuž kůň patřil, vypadal téměř, jako by byl jeho přirozenou součástí. Urozenec byl také štíhlý a svalnatý s velkýma a silnýma rukama, které by dokázaly snadno někomu zlomit vaz. Sebastianův žaludek udělal přemet. Podařilo se mu vrazit do nejnebezpečnějšího člověka, kterého kdy viděl.

„Ten hoch je tvůj panoš, pane?“ zeptal se strážný a neohrabaně se poklonil. Z hlasu mu zaznívala nedůvěra, ale snažil se ji potlačit. Bylo zřejmé, že by nerad muži v černém odporoval.

Sebastian se s velkou obavou podíval ďáblovi do očí.

Teď přizná, že v životě Sebastiana neviděl, a strážní ho odvedou do vězení.

„Ne,“ řekl přesně podle předpokladu a Sebastianovi klesla ramena. „Ale má se jím stát. Vidím ho dnes poprvé, měl by se u mě učit,“ dodal naštěstí ďábel a Sebastian by byl přísahal, že na něj ten temný muž mrknul.

2. kapitola

Strážní nic nenamítali aponechali Sebastiana sčerným mužem jejich osudu. Už ztoho bylo patrné, že Sebastianův zachránce má nejspíš velkou moc, když nežádali jiné vysvětlení.

„Nuže… panoši,“ oslovil Sebastiana muž, „odteď budeš dělat všechno, co ti řeknu, abudeme si náramně rozumět.“

„Ale já…“

„Nejdřív se však najíme anapijeme, co říkáš?“ usmál se na něj cizinec aSebastianův žaludek odpověděl hlasitým zakručením za něj. „Musíš mít hlad! Jdeme do krčmy.“

„Ano, pane.“

„Jsem Damián zDavosu.“

Akrál se opíral právě oDamiána zDavosu, který ho nikdy ve vyvolaných bitvách nezklamal. Nepřátele kosil jako obtížný hmyz.

„Copak?“