Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Jana Brůžková

Důchodce, blondýna, nebo dinosaurus?

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
jako svou 6832. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdaléna Jimelová
Jazyková úprava Gabriela Janů
Návrh obálky TypoText
Ilustrace na obálce Markéta Košťálová
Fotobanka © Depositphotos/alisher; Krolja
Grafická úprava a sazba TypoText
První vydání, Praha 2018
Vytiskly tiskárna FINIDR s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2018

ISBN 978-80-247-5483-3 (ePub)
ISBN 978-80-247-5257-0 (pdf)
ISBN 978-80-271-0737-7 (print)

Na začátek

Vždycky jsem chtěla psát. Jenže na to nemám školy ani kurz tvůrčího psaní. Prostě jen mám pocit, že se chci s někým podělit o svůj náhled na svět… Dnes se mi stala podivná věc, po níž jsem si uvědomila, jak je lidský život pomíjivý. Ne, nikdo mi neumřel, nikomu se nic strašného nestalo, a přesto mi došlo TO, že jsme tady jen na skok.

Celý den byl nějak „na prd“ a už od rána jsem byla ve stresu. A k tomu ještě výčitky, že moc pracuji. Na úkor dětí, (myslela jsem si, že syn odešel bez úkolu do školy, protože den před tím jsem nic nepodepisovala a ani ho nehonila jej udělat). Projížděla jsem Vršovicemi, ulicí, kde jsem se narodila, a přibrzdila jsem intuitivně před naším činžákem. Uviděla jsem přeplněnou popelnici a vedle ní opravdu krásné kožené album. Přímo na něm zaparkovalo luxusní auto. Bylo to jak výzva pro nějakou fotografickou soutěž! Tato fotka by nenechala nikoho bez zamyšlení. Takové album mívaly naše babičky – celý život sbíraly okamžik po okamžiku, snímek po snímku, aby si uchovaly ty nejdražší chvíle svého života. Pod každou fotkou bylo inkoustem napsané datum i událost, a to hodně zdobeným zakrouceným psacím písmem.

Co ve srovnání s nimi máme my? Já mám alespoň pár zálohovaných cédéček popsaných tužkou s letopočtem, ale znám kamarádky, co nemají nic, protože jim harddisk prostě kleknul! Tak na tento malý zázrak lidské lásky a píle někdo zaparkoval a ani necuknul (to cítíte, když na něco takto velkého najedete). Zřejmě to řidiči krásného vozu nevadilo. Měla jsem chuť tam nahlédnout, jestli poznám nějakou rodinu, se kterou jsem celé mé dětství žila, ale styděla jsem se. Co kdyby mě někdo viděl, jak hrabu u kontejneru? A copak už nežije nikdo, kdo by o to měl zájem? Dnes, kdy je v módě hledat své kořeny a dělat rodokmen, čím hlouběji tím lépe? Možná vychováme své děti tak, že o naše cédéčka taky nebudou mít zájem, zvlášť když já ani nezkontroluju domácí úkoly. Je to divná doba, na zprávy radši nekoukám, většinou mi je z nich úzko a smutno. Tak to raději zkouknu na internetu. Kolem poledne jsem se v práci dozvěděla, že další mé známé v obchodě přepadli. Takže nyní už přepadávají i květinářství? Co bude dál? Možná secondhandy, protože většina maminek je přinucena tam utrácet velmi často.

Teď jsem dlouho přemýšlela, mám-li psát. Říká se, co je psáno, to je dáno. Co když se mé nálady, a s tím i názory, budou měnit jako aprílové počasí? To pak zase všechno promažu a nezbude nic, protože málokteré hodnoty zůstávají neměnné a dlouhodobě. Tak třeba názor na nevěru. Ve 25 jsem si byla jista, že nevěra se neodpouští. Nyní v 35 si myslím, že za jistých podmínek se dá i tolerovat, pokud půjde o ojedinělou událost. Co v 45? Rezignuji už úplně na své potřeby, cíle a sny? Asi ano, a pokud se podívám na pár mých kamarádek v tomto věku, jen se v tom utvrdím. A musí to tak být? Možná bych měla počkat, až správně vyzraju.

To by pak nikoho nebavilo číst, všechna ta moudra stoletých kmetů. Jo, jo, budu čekat a dostanu sklerózu a budu namydlená. Tak tady to máte, pár postřehů od jedné blondýny.

Důchodce, blondýna, nebo dinosaurus?

Dnes byl skvělý den. Hned zrána jsem se pěkně pohádala snervózním důchodcem, kterého jsem se na České poště příjemným tónem zeptala, zda toho má ještě hodně. (Nemyslela jsem ani tak na podání, spíš na srdci.) Už jsem totiž čekala 15minut ve frontě, on přede mnou astále se na něco vyptával. Vyšel si pěkně, po čaji či kávě, na otvíračku pošty popovídat. Ajiná přepážka na ověření podpisu otevřená nebyla. Proč radši neklábosil na balíkové, kde byla pěkná slečna, to nevím. Měla jsem za pár minut schůzku auž jsem nestíhala. To, co jsem si vyslechla, ahlavně vjakých decibelech, si ani neumíte představit. Že jsem tu pusu nedržela!

Po celkem úspěšné pracovní schůzce jsem dorazila do O2 atam to vlastně začalo. Mám nový telefon, již po druhé. Tedy, lépe řečeno, první byl nový, bohužel však nepojištěný apřežil 3dny. Adruhý je už zdruhé ruky, tak snad vydrží déle. VO2 jsem chtěla SIM kartu, která přijímá 4G internet, už mi ji několikrát SMSkou nabízeli zdarma kvyzvednutí. Ale, jak všichni jistě víme, nic vživotě není zadarmo. Tato karta mě stála hodně vrásek ašedivých vlasů. Moc milý pán mi dal do přístroje novou kartu se slovy, že stará už nefunguje. Starou posléze bez mých námitek zahodil. Odjela jsem spokojeně vyzvednout děti. Školka, škola, hudebka… Když jsem však chtěla zavolat doktorovi kvůli výsledkům, tak ouvej, tušíte správně – většina mých kontaktů byla vkoši na pobočce O2. Panika, volám manželovi, zda mi kontakty někde neuložil. Řekl, že ne, aže jen DINOSAUŘI mají své kontakty pouze na SIMce.

Na pobočku jsem hned odjet nemohla, musela jsem počkat, až dětem skončí hudební výuka. Na internetu jsem našla číslo. Volám, volám, volám, volám, volám…, nikdo to nebere. Mají uvedeno pouze jedno číslo, na které jsem volala více než 50×. Bezúspěšně. Mé představy se motaly kolem stále se plnícího koše auklízečky, co tam uklízí. Čas se zastavil. Volám operátora, kontaktují bezvýsledně pobočku, píšou tam e-maily astále nic. Konečně vyzvedávám děti anadsvětelnou rychlostí vyrážím do obchodního centra. Samozřejmě již naplněného kprasknutí. Vánoce se blíží! VO2 je fronta lidí spořadovými čísly. Vbíhám tam avrhám se na prodavače, který mě dopoledne obsluhoval. Současného klienta ignoruju. Vsekundě ho seznamuji se situací. Pak čekám ačekám až doobslouží. Ptám se, proč mě neinformoval, že odata přijdu.