Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Sheleana Aiyana

Staň se tou pravou

Přeloženo z anglického originálu Becoming the One: Heal Your Past, Transform Your Relationship Patterns, and Come Home to Yourself vydaného nakladatelstvím Chronicle Prism, Writers House Llc, 120 Broadway, 22nd Floor, New York, NY, 10271, USA v roce 2022.

Překlad Anna Štorkánová

Návrh obálky Martina Charvátová
Sazba Magda Kadlecová
Jazyková redakce a korektura Ivana Šelešovská
Technická redakce Tereza Jančálková
Odpovědná redaktorka Lenka Kubelová

Počet stran 232
První vydání, Praha 2022

Vydal Nakladatelský dům Grada
pod značkou Alferia
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 8661. publikaci.

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

www.alferia.cz

© Aiyana Sheleana, 2022
© Anna Štorkánová, 2022
© Grada Publishing, a. s., 2022

ISBN 978-80-271-6651-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-6650-3 (pdf)
ISBN 978-80-271-3542-4 (print)

KATALOGIZACE V KNIZE – NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Aiyana, Sheleana

[Becoming the one. Česky]

Staň se tou pravou / Sheleana Aiyana ; překlad Anna Štorkánová. -- První vydání. -- Praha : Alferia, 2022. -- 232 stran

Přeloženo z angličtiny -- Vydal Nakladatelský dům Grada pod značkou Alferia. -- Obsahuje bibliografii

ISBN 978-80-271-3542-4 (brožováno)

* 159.923.2 * 159.923.5 * 615.851 * 159.923.35 * 316.474 * 316.472.4 * (0.062)

–sebepojetí

–sebeuvědomování

–přerámování (psychologie)

–sebeuzdravování

–sebepřijímání

–sebeúcta

–sebeláska

–partnerský výběr

–interpersonální vztahy

–populárně-naučné publikace

159.92 - Vývojová psychologie. Individuální psychologie [17]

Mami, naše duše se rozhodly setkat kvůli hlubšímu léčení. Děkuji ti za to, že jsi mi dala tento život a zkušenosti, které jsem potřebovala, abych mohla sloužit ostatním.

Za to, že jsi mě naučila velkorysosti a hravosti,

a za oslavu mé cesty k vyléčení.

Mám tě ráda.

ÚVOD

Lidé se mě často ptají, co bych poradila někomu, kdo hledá toho „pravého“, svoji druhou polovičku. A bývají rozčarovaní, když zjistí, že nejsem zastánce typické představy druhé polovičky. Přestože ze srdce věřím, že dokážeme najít svou spřízněnou duši, představa hledání naší „druhé polovičky“ obsahuje zásadní sebeomezující poselství. A tím je, že bez toho druhého jsme neúplní.

Jsme vztahové bytosti, naší přirozeností je být ve vztahu. Hluboko v srdci všichni chceme prožít pravou lásku, ale milostný vztah nás nečiní úplnými. Proto všem, kdo hledají lásku, vždy radím, aby nejdříve hledali uvnitř sebe. A nezapomínali, že nemusejí čekat, až je ostatní lidé utvrdí v tom, že jsou úplní.

Když jednáme na základě zranění z minulosti nebo hledáme vnější naplnění, můžeme k randění a ke vztahům přistupovat, jako by to bylo nějaké divadelní představení. Projevujeme se tak, abychom na toho druhého zapůsobili a udrželi si jeho zájem. Ale ničí srdce nemůžeme získat předstíráním, že jsme někdo jiný. Ani bychom neměli.

Když se však budeme projevovat z pozice sebeúcty a celistvosti, staneme se těmi pravými sami.

V průběhu let se tisíce odvážných a úžasných žen zúčastnily mého vztahového programu Becoming the One. Ať jde o ženy svobodné, v problémovém vztahu nebo zažívající milostné trable a ať jsou v jakékoli životní fázi, často se mě ptají: „Co dělám špatně? Proč se mé vztahy vždycky rozpadnou?“

Věc se má tak, že pokud jste sami nebo máte pocit, že se vám v lásce nedaří, není s vámi špatně vůbec nic. Není nic špatného na tom, jestli si vás nikdo „nevybral“.

Řada z nás byla odmala krmena příběhy o pohádkové lásce. Jsou ve všech knihách a filmech, ale i v reklamách v televizi – jsou všude, kam se podíváte. Učili nás, že aby si nás někdo vybral, musíme být nereálnou verzí „dokonalosti“. A že tam někde existuje jedna kouzelná osoba, která nás uchvátí a zachrání. K tomu všemu dostáváme tipy na psaní esemesek a používání různých taktik při seznamování, abychom věděli, jak se chovat a za koho se vydávat, chceme-li působit atraktivněji.

Někdy během tohoto procesu jsme se naučili, že pokud chceme být milováni, musíme se vzdát sami sebe a potlačit své potřeby nebo je alespoň upravit tak, aby odpovídaly očekáváním ostatních. Jsme neustále bombardováni názory, že pro toho druhého nejsme dost dobří, nebo jsme dobří až příliš. A to vše vyúsťuje v kulturu sebeopuštění, vzdání se svého já ve jménu nalezení a udržení lásky.

Zdravá láska však nevyžaduje, abyste potlačili své já nebo se ho vzdali. Nežádá, abyste od základů změnili svou osobnost či zakryli chyby. Vyžaduje však, abyste se znali na té nejhlubší úrovni, protože pravda je taková, že vědomý vztah nezačíná v okamžiku, kdy potkáte nějakého partnera. Začíná ve chvíli, kdy se rozhodnete, že prioritou je váš vztah k sobě samým.

Tato kniha pojednává o tom, abychom si vybrali sebe. Je připomínkou, že máte opět převzít velení a uvědomit si, že láska je dostupná v mnoha podobách. Zdravá sebeláska je koneckonců hnacím motorem pro ostatní druhy vztahů, které bychom ve svém životě rádi měli, jako jsou hluboké přátelství, pevná rodinná pouta, vášeň k práci nebo romantická láska.

V životě je toho jen málo, co mimo své já můžeme ovlivnit. Neovlivníme načasování, kdy se nám v životě objeví partner, ani to, jak dlouho s ním budeme. Naším úkolem je cítit se v sobě jako doma, ať nám život přinese cokoli – uplatnit své právo být šťastní a silní, ať už ve vztahu nebo bez něj.

Tato kniha vás vyzývá, abyste získali zpět ty části svého já, které jste ztratili nebo od nichž jste se odpoutali. Je to niterná cesta k uzdravení a vytvoření hlubšího vztahu k vlastnímu srdci. Můžete tak zjistit, co je pro vás důležité – svoje hodnoty, vztahové cíle a sny –, a zvolit si lásku ze sebeuvědomělé a sebejisté pozice.

VŠICHNI MÁME NĚJAKOU MINULOST

Moje první zkušenosti s láskou byly plné zrady, opuštění a zneužívání. Většinu dětství jsem se bála mužů, nikdy jsem nepoznala svého otce a měla jsem emocionálně a často i fyzicky nedostupnou matku. Později v životě mě to táhlo k lidem, kteří pro mě byli nebezpeční. A přestože jsem vnímala varovné signály, byla jsem natolik zvyklá na chaos, že jsem si nedokázala zvolit nic jiného.

Když mi bylo dvacet, měla jsem za sebou spoustu let, kdy jsem se snažila svou bolest otupovat tvrdými drogami a alkoholem. Viděla jsem, jak se matka několikrát pokusila vzít si život, jak řada mých blízkých spáchala sebevraždu nebo je zavraždili, zažila jsem sexuální násilí, závislost, bezdomovectví a domácí týrání. Můj příběh je součástí toho, kým jsem. Díky němu jsem nastoupila na tuto cestu. Ale jsem si také vědoma, že můj příběh je jen kapičkou v moři příběhů dalších lidí, kteří trpěli a nadále trpí, ale kteří nikdy nebudou mít takovou příležitost jako já, aby se zahojili a uzdravili.

Musím uznat, že schopnost uzdravení je dar a výsada, která není dopřána všem. A doufám, že každý, kdo se uzdraví, najde způsob, jak to oplatit pomáháním ostatním. Uzdravením sebe samých můžeme přispět k hluboké proměně tohoto světa.

Moje skutečná cesta k uzdravení začala, když mi bylo šestadvacet, a spustil ji rozvod mého manželství a stržení mých pečlivě vystavěných zdí a obranných mechanismů. V té době jsem poznala duchovního učitele, s nímž jsem se oddávala tantře, alchymii, Jungově teorii stínu a vědomému vztahu, než jsem se stala jeho žákyní. Vyzkoušela jsem řadu amazonských rostlinných medicín, jako jsou rapé, kambo, sananga a psychoaktivní látky DMT a psilocybin, než jsem si nakonec našla cestu k ayahuasce. Modlila jsem se, psala jsem poezii a oddala se léčení svého já. Záměrně jsem se soustředila jen na vztah ke svému já a ignorovala jsem mnohá pozvání na rande od zdánlivě atraktivních nápadníků, abych se mohla soustředit na svou vnitřní práci.

Od té doby jsem strávila tisíce hodin samostudiem a praktikováním vědomých vztahů, párové terapie, rodinných konstelací, zděděných rodinných traumat a somatické léčby. Na základě vlastní zkušenosti, kdy jsem spadla až na úplné dno a musela napravit své vztahové vzorce, jsem založila Rising Woman, online komunitu, kde se svým týmem každý měsíc milionům lidí nabízím vzdělání ve vědomých vztazích a samoléčbě.

Po letech provozování Rising Woman a vzdělávání lidí skrze vztahové programy jsem si uvědomila, že řada z nás uvízla v klasickém dilematu: Rozumově víme, že pro nás někdo není vhodný, a přesto máme nutkání vyhledávat stále dokola stejný typ partnera.

Pokud jste vyrostli v rodině, kde byla vzorem zdravá láska a komunikace, jste výjimka potvrzující pravidlo. Většina z nás se učí po cestě, vydána na milost svým zvykům a opakujícím se vzorcům, kvůli nimž se cítíme vyčerpaní, zatrpklí a frustrovaní, anebo máme obavy, že nám možná není dáno najít lásku.

Přestože se naše kultura upíná k myšlence rozbití nebo vymýcení určitých vzorců chování, já věřím, že skutečná změna začíná v okamžiku, kdy začleníme a přijmeme části svého já, které jsme ukrývali, popírali nebo odmítali. Když si své vzorce uvědomíme a pochopíme, kde v naší minulosti mají kořeny, můžeme začít pracovat na jejich vědomé přeměně.

Pokud chceme získat lásku, po jaké toužíme, musíme vytvořit prostor pro nový příběh. A musíme také věřit, že si zasloužíme víc. Naše tělo se navíc musí vnitřně ztotožnit s pravdou, že jsme schopní vytvořit zdravý vztah bez ohledu na to, co jsme dosud ve svém životě zažili nebo viděli.

Když se držíme starých zvyků, tyto vzorce pro nás nemusejí být tak zřejmé. Můžeme být jako ten křeček v kole a neustále se hnát za nedostupnou láskou, starat se víc o druhé než o sebe a snažit se je chránit před jimi samotnými. Možná naše vztahy trvají jen pár měsíců, než se partner začne nudit a přestane se ozývat, nebo než si najde někoho, kdo se mu líbí víc. Možná zůstáváme ve vztahu příliš dlouho a tolerujeme víc, než bychom měli. Možná se příliš rozdáváme nebo máme problém se autenticky projevovat, jakmile k někomu začneme něco cítit. A přitom opouštíme toho, kdo nás potřebuje nejvíc – sami sebe.

Pokud v randění a ve vztazích narážíte stále na tytéž překážky, není to znamení, že jste „rozbití“.

Je to znamení, že někde po cestě jste se naučili obětovat sami sebe, abyste byli milováni.

I když je to bolestný a často frustrující vzorec, je to také znamení, že jste to s láskou ještě nevzdali a že hluboko uvnitř nějaká vaše část niterně ví, že můžete získat to, co chcete.

Řada z nás si neuvědomuje, že když obětujeme sami sebe nebo změníme to, kým jsme, abychom byli milováni, vzdáváme se ve vztahu své moci. Zapomínáme, že nemusíme bojovat, aby si nás někdo vybral, ale máme moc si sami vybrat. V této knize se naučíte, jak se smířit s minulostí a uzdravit vztahové vzorce, abyste se mohli plně vyjádřit a ctít své volby ve vztahu k sobě i k ostatním.

VOLÁNÍ PO ZMĚNĚ

Cesta k uzdravení začíná v okamžiku, kdy se rozhodneme, že se nechceme vrátit ke starým pořádkům. Pro někoho z nás takový okamžik nastane, když klesne na úplné dno a už se nemá čeho chytit. Pro jiné je to ve chvíli, kdy si uvědomí, že nemohou žít pro druhého, protože tím ztrácejí životně důležité spojení s tím, kým jsou a po čem touží jejich duše. Tyto těžké chvíle, ať sebebolestnější, mohou být spouštěčem skutečné změny.

Tato proměna může být mocným lékem pro naši duši. Chceme-li opustit starou kapitolu svého života, musíme nejdřív vytvořit místo pro obraznou smrt. To znamená ponořit se hluboko do toho, co si ještě musíme prožít, a pak se poddat tomu, co se snaží prodrat na povrch, aby mohlo dojít ke skutečné transformaci.

Prožívat srdcebol, zklamání či porážku může být dar, jelikož v takových okamžicích býváme nejvíce otevření změně.

Je to příležitost vyklubat se ven. Přiznat si, co nefunguje, a změnit směr.

Nemůžete zvrátit běh času a změnit, co se stalo, ani zabránit těm nejbolestivějším okamžikům z minulosti. Ale dobré je, že vaše uzdravení závisí jen a jen na vás. Nemusíte být spoutáni minulostí. Můžete si zvolit jinou cestu vpřed.

CESTA, JAK SE STÁT TĚMI PRAVÝMI

V této knize budete mít příležitost prozkoumat své navyklé chování, postavit se svým představám o lásce a ujasnit si své touhy. Budete si tak moci vědomě zvolit, co chcete od lásky a od života. Naučíte se, jak uzdravit své vnitřní dítě, abyste pěstovali sebeúctu a vnitřní uvědomění. Díky stanovení hranic a vnitřních hodnot zjistíte, jak vás ostatní mohou více milovat, když si pevně stojíte za svým, umíte se ozvat a projevujete se takoví, jací jste. Také si osvojíte techniky, jak se znovu spojit se svým tělem a se svou intui-cí, zatímco budete pěstovat vztah s přírodou a s Duchem. Nabídnu vám jednoduché, ale mocné meditace a somatická cvičení, které můžete použít ke zklidnění svého já a k posílení schopnosti zvládat emocionální houpačky, aniž byste se obraceli ven nebo při tom ztratili sami sebe.

Společně se naučíme, jak ztělesňovat kvality a lásku, které hledáme u ostatních – nebo ve svém ideálním partnerovi –, a stát se sami těmi pravými. To je první velký krok k vytvoření nebo přitáhnutí vědomého a zdravého vztahu.

Nemůžeme jít ve vztahu s partnerem do hloubky, pokud nedokážeme jít do hloubky sebe samých. Nemůžeme v sobě držet místo pro jiného člověka, pokud se nedokážeme vypořádat s vlastními bouřlivými emocemi. Když jsme nastavení tak, že nás vzrušuje vše špatné a nebezpečné, anebo když umíme přijímat lásku jedině tak, že o ni neúnavně usilujeme nebo se kvůli ní vzdáváme sami sebe, pak si nemůžeme přitáhnout vědomé partnerství. Chceme-li se připravit na vědomý vztah, musíme očistit své srdce a mysl od všeho, co by mohlo sabotovat naše šance na spoluvytvoření zdravé lásky.

Vztahy mají představovat prostor pro růst, uzdravení a hravost – ale nemohou být pro nás vším. Náš vztahový stav ani předchozí neúspěchy ve vztazích nás nedefinují. Každý partner má potenciál dát nám nějakou lekci. Pokud se máme něco naučit, musíme se osvobodit od pocitů viny a studu a přijmout věci takové, jaké jsou.

Zasloužíte si cítit se v sobě svobodně a jako doma, znát svou cenu a umět si říct, co ve vztahu chcete. Nestačí jen logicky pochopit „koncepty“ vědomého vztahu, musíte je ztělesnit.

Váš vztah k sobě samým je bezpečným a láskyplným základem, z něhož můžete dávat i přijímat lásku.

Nedávejte si tu práci kvůli někomu jinému. Udělejte to pro sebe. Když starý život zmizí, vztah skončí a všechno se rozpadne, můžete si být jistí, že jste v bezpečí, pevně ukotvení a napojení na božskou lásku, která sídlí uvnitř každého z nás.

V této knize jsem se s vámi podělila o řadu osobních zážitků z dětství a dospělých vztahů. Moje vlastní cesta byla plná bolesti a ztrát, ale prostřednictvím těchto zkušeností jsem našla cestu k dosažení svobodné sebelásky, klidu a obrovské zranitelné lásky se svým životním partnerem. Než jsem byla připravená na manželství se svým současným mužem Benem, musela jsem odhalit mnoho věcí z minulosti. V této knize se s vámi podělím o svůj léčivý proces a nástroje, které jsem si během té doby osvojila. To vše mě inspirovalo k vytvoření programů Rising Woman.

Přidala jsem i příběhy klientů, které ukazují, jak nás může ovlivňovat minulost a co všechno je možné, když se uzdravíme. Jména a některé detaily jsem upravila kvůli ochraně soukromí svých klientů a zachování mlčenlivosti. Když se ztotožníme s příběhy jiných lidí, může to významně přispět k našemu uzdravení. Je to připomínka, že ať se děje, co se děje, nikdy v tom nejsme sami.

Přestože většinou pracuji se ženami, moje práce není genderově vyhraněná a může být uplatněna u každého člověka, který je ve vztahu s jinou lidskou bytostí, bez ohledu na sexuální orientaci nebo gender. Nezáleží na tom, v jaké životní fázi se nacházíte – zda jste svobodní, máte vztah, procházíte si rozchodem, nebo se točíte v bolestném kruhu randění –, zde si můžete osvojit poznatky, které se neomezují jen na konkrétního partnera nebo na stav daného vztahu.

Pokud zrovna máte partnerský vztah, budou pro vás tyto praktiky stejně přínosné a poučné. Poznatky z této knihy můžete využít k ujasnění si, co od partnerství chcete a jak v něm můžete získat silnější pozici. Pokud máte pocit, že vaše současné partnerství pro vás není to pravé, tato kniha vám pomůže najít cestu ven, pramenící z věrnosti sobě samým.

Musíte vědět, že můžete mít všechno, po čem touží vaše srdce i duše. Nikdy není příliš pozdě. Modlím se za vás, abyste se znovu spojili se svým já, s přírodou a s moudrostí svého srdce. Až k tomu dojdete, vybavíte si každým kousíčkem svého bytí, že jste a vždycky jste byli schopni a hodni vytvořit lásku, která je zakotvená v úctě a v pravdě.

ČÁST PRVNÍ

OBNOVTE VZTAH K SOBĚ SAMÝM

KAPITOLA 1
CESTA KUZDRAVENÍ

Domov není jiný člověk nebo místo mimo vás. Domov je láska, kterou máte vsobě. Je to připomenutí, že už jste kompletní. Ano, is vašimi zraněními ajizvami zminulosti. Nemusíte se za láskou honit; musíte si vzpomenout na lásku, kterou jste vy sami.

Když mi byly tři roky, matce bylo teprve dvacet pět. Bydleli jsme ve sklepním bytě ve slepé uličce na okraji jedné chudinské čtvrti. Byly tam dvě ložnice ajedna koupelna sbílými stěnami akrémovo-hnědými vinylovými podlahami, které byly v80. a90. letech běžné. Matka hromadila skleněné sošky andílků, obrázky jednorožců arostliny, které zabíraly veškerý prostor vdomě od podlahy až po strop (jsem hrdá, že jsem po ní zdědila zahradnický talent). Vdětství zažila hrozné týrání ajejí život byl poznamenaný fyzickým asexuálním zneužíváním, zradou azanedbáváním. Vdůsledku toho trpěla depresí anediagnostikovanou C-PTSD (komplexní posttraumatickou stresovou poruchou).

Běžně během dne spala av noci vyrážela na drink, zatímco mě nechávala doma samotnou smou představivostí. Když se vrátila domů opilá abylo jí zle, schoulila se na podlaze vkoupelně ajá ji přikryla dekou. Někdy jsem jí přinesla zubní pastu ve formičce na sušenky, zubní kartáček ažínku na obličej, abych se oni postarala, když měla kocovinu. Ale občas přišla domů aběsnila. Křičela abušila do zdí tak, až znich padaly na zem naše fotografie. Vzpomínám si, jak jsem seděla na zemi vchodbě srámečkem vklíně abrečela, zatímco kolem mě byl nepořádek arozbité sklo.

Zažila jsem smámou ispoustu krásných okamžiků. Jelikož se chovala velice dětinsky, uměla si taky hrát abavit se. Soutěžily jsme vjedení žvýkaček, převlékaly se za všechno možné ana zahradě pořádaly pikniky. Ipřes ten zmatek anedostatek emocionální péče pro mě byla matka vším ajá jsem ji hluboce milovala. Jelikož svého otce jsem nikdy nepoznala, žily jsme si samy ve své bublině, ve svém vlastním světě. Vnoci jsem se často vyplížila zpostele avlezla si kmámě. Rukama inohama jsem ji pevně obemkla.

Nikdy nezapomenu na jednu noc, která měla navždy změnit můj život azkreslit moje vnímání bezpečí alásky. Matka mě oblékla aposadila napřední sedadlo svého auta. Přišlo mi, že jsme jely dlouho, než jsme dorazily kvelkému bílému domu azaparkovaly před ním. Máma nechala běžet motor aodnesla mě ke dveřím. Otevřel jí nějaký muž se ženou, které jsem nikdy předtím neviděla. Položila mě do jejich náručí, otočila se ašla zpátky kautu. Kopala jsem, házela sebou akřičela jsem „Mami!“. Ale ona zmizela vmatném světle reflektorů svého otlučeného šedého chevroletu aodjela donoci. Byla jsem zdrcená, sama avyděšená atento okamžik se vryl hluboko do mé psýché. Ta chvíle byla původcem mého zranění zopuštění. Vtom okamžiku se mi změnil svět.

Kvůli tomu jsem vstupovala do dospělých vztahů nastavená tak, abych si nevšímala varovných znamení. Ocitla jsem se vněkolika nezdravých vztazích, které odrážely zmatek, jenž se táhl mým dětstvím. Honila jsem se za nedostupnou láskou atáhlo mě to klidem, kteří pro mě byli znějakého důvodu nebezpeční.

HISTORIE SE OPAKUJE

Bylo mi šestadvacet abyla jsem rok nešťastně vdaná za člověka, který byl odrazem mého vnitřního zranění. Vzali jsme se, protože jsme pocházeli zrůzných zemí (já jsem Kanaďanka, on byl Američan) azačalo nám hrozit, že jednoho znás vyhostí, pokud nebudeme pořád jezdit sem atam. To rozhodnutí jsme učinili po značném váhání. Nebylo na tom nic romantického. Zpětně vidím, že jsme se nemilovali; byli jsme jen dva mladí lidé, kteří se vtom vztahu trápili, ale zároveň se ho zoufale drželi abáli se pustit. Nyní už je mi jasné, že jsme si oba nesli hluboká zranění zděství abyli jsme silně ovlivněni svými matkami. Aprávě to nás svedlo dohromady.

Celý náš vztah byl dysfunkční. Neustále jsme se hádali, nebyla mezi námi žádná silná chemie ani přitažlivost ahráli jsme role, které nám znemožňovaly posunout se dál. On byl ten slabý článek, často vdepresi aneustále osobě pochybující, zatímco já jsem byla ta akčnější, která se to snažila zachraňovat, „na všechno znala odpověď“ adokázala všechno zvládnout sama.

Časem jsem se cítila čím dál víc vpasti. Nemohla jsem se zbavit pocitu, že nežiju svůj život. Často jsem snila oukončení našeho vztahu, ale zpocitu arogance apřesvědčení ovlastní důležitosti jsem vněm zůstávala. Věřila jsem, že mě manžel potřebuje. Často byl ochromený úzkostí ajá jsem byla přesvědčená, že je na mně, abych to nějak řešila. Nachytala jsem ho při kradení alhaní, ale neustále jsem potlačovala svou intuici adovolila jsem, aby mi vtěle sílily nepříjemné pocity. Podnikali jsme spolu, ale on většinou spal až do pozdního odpoledne, anebo seděl upočítače ve sklepě. Stěžoval si, že by chtěl vést dobrodružnější život, který jsme si však nemohli dovolit. Ajá jsem cítila vnitřní tlak vydělávat víc peněz, abych mu to mohla dopřát. Vzala jsem na sebe břemeno živitele rodiny anechávala mu příliš velký prostor. Vzájemně jsme si umožnili držet se zajetých vzorců chování ato nás nakonec rozdělilo.

Po roce marných snah oživit mezi námi přitažlivost nám došlo, že se musí něco změnit, atak jsme se rozhodli dát si ve vztahu volnost. Byl to poslední pokus, jestli by nám to přece jen nemohlo fungovat. Třeba bychom mohli najít vášeň alásku, po nichž jsme oba toužili. Koupila jsem mu letenku, aby navštívil své přátele ve Státech, aon na cestách potkal dívku, sníž nějakou dobu chodil. Překvapivě – nebo možná ani ne, vzhledem ktomu, jak jsem se cítila odosobněná od něj aod našeho svazku – jsem skoro vůbec nežárlila. Místo toho jsem cítila úlevu. Tlak se zmírnil ajá jsem měla pocit, že můžu zase volně dýchat. Mohla jsem být sama se sebou, oproštěná odpovinnosti se oněj starat.

Když jsem jednou vnoci ležela vposteli, zatímco mezi žaluziemi prosvítala měsíční záře, zírala jsem do stropu apřála jsem si, aby se do někoho zamiloval ajá jsem necítila vinu, že mu ubližuju. Mohl by se tak oněj starat někdo jiný ajá bych byla volná. Myšlenka, že bych byla sama, byla tak osvobozující avzrušující! Už jsem nechtěla žít tenhle život amít pořád pocit, že se dusím.

Moje přání se mi splnilo: oněkolik měsíců později se prudce avášnivě zamiloval do ženy, kterou jsme oba znali. Atím se to vyřešilo. Mezi námi byl konec. Trávili spolu každou volnou chvíli. Přijel si jen pro pár věcí azase odjel. Ikdyž jsem si to přála, ta malá holčička ve mně byla náhle opuštěná, vystrašená asžíraná žárlivostí. Najednou už mi to vůbec nebylo jedno. Zhlavy se mi vykouřily všechny myšlenky na to, aby zmizel ajak jsem se sním cítila vpasti. Nahradil je panický strach anutkání získat ho zpátky. Opustila aztratila jsem sama sebe. Začala jsem ho zoufale pronásledovat akonflikt jsem vyhrotila až do bodu, zněhož nebylo návratu.

Po měsících zmatků ajedné výbušné hádce si jednoho teplého letního dne přijel pro zbytek věcí, zatímco jeho přítelkyně čekala venku ve svém červeném SUV. Chodila jsem za ním po domě akřičela na něj, než si horečně naházel věci do tašek avystřelil ze dveří. Běžela jsem za ním ven bosá akřičela, ať už se nikdy nevrací. On naskočil do auta aspolečně rychle ujížděli pryč. Jak jsem tam stála uprostřed naší ulice lemované stromy, přemohly mě emoce astrach. Jak tak opouštěl náš život, mou mysl najednou zaplavila vzpomínka na matku, která mě dala do náruče cizím lidem, zatímco jsem sebou házela, plakala akřičela, aby si mě nechala. Ale ona nasedla zpátky do auta aodjela. Najednou jsem nebyla dospělá, ale byla jsem zase ta tříletá holčička. Cítila jsem se opuštěná, osamělá avyděšená.

Pak jsem měla pocit, jako by se mi otevřelo temeno hlavy ajá jsem hluboko uvnitř uslyšela někoho zašeptat: Tady nejde oněj, tady jde otebe. Cítila jsem, jak mě zalil pocit úlevy, že je jedno, co udělá nebo jaký je. Itak můžu být zase vpořádku. Bolest, kterou jsem cítila, byla zakořeněná vranách zminulosti, které jsem příliš dlouho přehlížela. Vtěchto ranách se skrývaly myšlenky typu Nejsi dost dobrá, Zůstaneš napořád rozbitá, Kdo by tě chtěl? Ale vté chvíli jsem věděla, že mám vsobě sílu vymanit se ztoho bolestného stavu.

Naše odloučení anásledný rozvod byly dlouhé, vyčerpávající abolestivé. Přišla jsem ovšechno. Moji spřízněnou kočku Mayu, kterou jsem adoptovala během našeho pobytu vKalifornii, dostali kojoti. Můj bývalý mě zradil ve všech možných ohledech. Vzal mi všechny peníze azanechal mi jen hromadu dluhů. Musela jsem si vynutit rozvod usoudů bez jeho podpisu, protože jsem ho ktomu léta nedokázala dohnat. Když mi došlo, že své peníze už nikdy neuvidím, smířila jsem se se ztrátami apřijala fakt, že nemá smysl čekat, až změní své chování. Lepší bude zaměřit se na budování nového života.

Tak to ve vztazích funguje. Všimněte si podobností mezi příběhem mého dětství amým prvním manželstvím. Je běžné, že opakovaně narážíme na podobná emocionální témata, aniž si uvědomujeme, že se držíme určitého vzorce. Většinu znás nikdo neučil, že si poneseme rány zdětství až do vztahů vdospělosti. Aže největší výzvy vpartnerství velmi často pocházejí znevědomé snahy zhojit staré rány.

Když slidmi začínám pracovat na vztahových vzorcích, říkají mi věci jako: „Nevidím usvých vztahů žádné vzorce. Každý byl úplně jiný!“ Ikdyž náplň jednotlivých vztahů může být velice odlišná, je důležité zaměřit se na zásadní emocionální témata, jež si do každého vztahu přinášíme. Jsou to negativní myšlenky nebo zážitky, které si nosíme pořád vsobě. Například konec mého prvního manželství odrážel něco velice podobného zmého dětství. Moje zásadní emocionální témata byly opuštění azrada, doprovázené pocitem, že musím všechno zvládnout, ovšechno se postarat anést to břemeno sama.

Vtéto knize se naučíte, jak odhalit vzorce ve vztazích apostupně je transformovat. Vybavíte si minulé vztahy abudete trénovat, jak se naladit na své tělo apřistupovat se zvědavostí asoucitem ke všemu, co se objeví. Ikdyž to není snadný ani příjemný proces, je to cesta vedoucí ke ztělesnění vaší pravdy ak osvobození. Těším se, že se vydáte na cestu do nitra svých vztahových vzorců, abyste je mohli rozplést akonečně získali život, jaký je vám souzeno žít.

VZTAH KSOBĚ SAMÝM

Něco si musíme vyjasnit: Nemám vúmyslu vám prostřednictvím této knihy pomoct najít lásku; chci vám připomenout lásku, kterou jste vy sami. Nejde oto, že bych nevěřila vkrásu vědomého partnerství – to určitě věřím! Jde mi oduchovní cestu, na niž jsem se sama vydala. Až příliš často zůstáváme vsevření představy, že šťastný život má nějakou jasnou podobu. Najdeme si partnera, vezmeme se, máme děti ažijeme spolu šťastně až do smrti. Máme tendenci klást velký důraz na vztahy azískání partnera, aproto se stylizujeme apřekrucujeme tak, abychom byli těmi, kdo si podle nás zaslouží lásku.

Neusilujte odokonalého partnera, ale zkuste se nejdřív podívat do svého nitra. Zvažte, zda není načase zamilovat se do svého já auvěřit, že váš život má smysl, který je jedinečný pouze pro vás apřesahuje symboly společenského postavení. Pokud veškerou svou energii nasměrujeme ven nebo věnujeme veškerou uzdravující práci pouze nalezení milostného vztahu, pořád nám uniká, oco tu jde.

Vztah ksobě samým je ten nejdůležitější vztah, který můžete pěstovat. Ikdyž uděláme vše, co je vnašich silách, abychom si vytvořili láskyplný vztah, nakonec se může rozpadnout ina první pohled skálopevné partnerství. Nenechte se tím odradit. Nejsem cynická, ale nikdy nevíte, kdy se váš čas naplní. Ajediný člověk, snímž máme vztah od narození až do smrti, jsme koneckonců my. Nefixujme se na to vnější, ale věnujme čas rozvíjení svého vnitřního vztahu auvědomme si, že láska, kterou hledáme, neexistuje jen mimo nás.

Když se ztotožníme se svým osudem, najdeme základy potřebné kvytvoření života avztahů, jaké si přejeme. Můžeme tak zažít kvalitní spojení, po němž naše srdce prahne.

Chceme-li uzdravit vzorce, které nás udržují vkruhu nespokojenosti asrdcebolu, musíme nejdřív posílit vztah ksobě samým. Tady společně začneme suzdravováním.

CO TO ZNAMENÁ „PRACOVAT NA SVÉM UZDRAVENÍ“?

Uzdravení je jako probudit se ze sna. Skrze rozchod, rozvod nebo nějakou krizi se může vytvořit prostor pro transformaci. Málokdy narazím načlověka, který touží pracovat na svém uzdravení, když zažívá nejlepší chvíle svého života. Často stím začínáme, když jsme unavení určitým vzorcem asnažíme se najít cestu ven. Uzdravení neznamená, že zapomenete nasvou minulost nebo ji vymažete, ale že ji spíš integrujete.

Traumata abolestné vzpomínky nejsou jen výplody naší mysli; zadržujeme je ve svém těle, ukládáme na buněčné úrovni, adokonce je dědíme po předchozích generacích. Když spolu zahájíme proces uzdravování, musíme si především uvědomit, že to není tak jednoduché anestačí jen změnit přístup arozhodnout se být jiní. Naše vzorce se opakují, protože jsou hluboce zakořeněné vnašem těle. Aproto naše cesta kuzdravení, na kterou se nanásledujících stránkách vydáme, musí zahrnovat tělo, mysl iduši.

CESTA KUZDRAVENÍ ZNAMENÁ

−truchlit nad minulostí atím, co jsme ztratili,

−odpoutat se od stagnujících vztahů,

−dovolit si během procesu transformace nejistotu,

−přijmout, že minulost se nedá změnit,

−odpustit sobě iostatním,

−prožít si silné emoce, které jsme možná potlačili,

−vypudit ze svého těla bolest, vzpomínky atraumata,

−uvědomit si svou hlubokou citlivost,

−naučit se, jak opět důvěřovat lásce,

−nehodnotit se podle toho, kolik dáváme nebo kolik toho děláme,

−pozorovat své myšlenky anedovolovat mysli, aby tolik řídila naše chování,

−pamatovat na to, že už jsme celí.

Cesta kuzdravení se často objeví, když přijdete ovšechno, když ztratíte lásku, sliby jsou porušeny avšechno, co jste považovali za známé, se promění vprach adým. Tyto okamžiky hlubokého zoufalství aotřesů nás připravují na vědomější existenci.

VAŠE CESTA KUZDRAVENÍ JE JEDINEČNÁ

Kdysi jsem mívala kamarádku, která byla „chronicky single“. Ať se snažila sebevíc, nedokázala se snikým dostat za tu pomyslnou tříměsíční hranici, přestože si zoufale přála sněkým vytvořit dlouhodobý vztah. Já jsem nadruhou stranu byla už podruhé zasnoubená ařešila si zase jiný problém: jak úspěšně fungovat ve vztahu.

Moje výchozí nastavení vpřípadě krize je utéct nebo přinejmenším snít otom, že uteču. Moje mysl spřádá opojné sny otom, jak zmizím do hor abudu žít jako poustevník vlese, vchaloupce ukryté vbezpečí před světem, kde mě už nikdy nikdo nebude rušit. Budu tam žít vklidu anaprosto sama.

Moje kamarádka naopak více než pět let trpěla hlubokou osamělostí. Pohrdala sebou za to, že je single, ačasto mi říkala, jaké mám štěstí, že mám vztah, ajak hrozné je být sám. Pravda je, že mám nesmírné štěstí, že mám úžasného partnera. Ale moje vnitřní pravda je, že mít vztah pro mě tehdy bylo náročnější, protože jsem šla proti svému instinktu chránit sama sebe adržet si ostatní dál od těla. Do určité míry jsme obě žily vrealitě, která od nás vyžadovala maximální úsilí. Ona se musela naučit, jak být celá sama osobě, ajá jsem se musela naučit, jak se podvolit intimitě anesnažit se ji vytěsňovat.

Ukázalo se, že má nejniternější práce spočívala uvnitř vztahu. Když jsem konečně přestala utíkat apřijala jsem svoje nutkání všemu uniknout, místo fantazírování oodloučení jsem našla manželství plné lásky asemknutou komunitu.

Často se bráníme realitě, protože uvízneme ve srovnávání nebo toužení po něčem jiném – chceme pravý opak toho, co zrovna máme. Chceme to, co mají oni nebo co bychom podle nás měli mít. Ale život je naším učitelem abez ohledu na momentální vztahový stav nebo okolnosti mají všichni své uzdravení na dosah tady ateď.

Vyzývám vás, abyste upustili od představ, že život začíná, jakmile máte partnera, že vztahy jsou příliš děsivé, že nejste dost dobří nebo věci nejsou takové, jaké by měly být. Neříkám, že je snadné to přijmout. Nepodvolíte se tomu mrknutím oka. Ani netvrdím, že by vaše současná situace nebyla náročná nebo že byste měli přestat snít atoužit. Spíš vás žádám, abyste začali vnímat, kdy takové pocity míváte, anesnažili se lpět na přesvědčení, že jste ztratili směr. Představte si, že právě teď jste přesně tam, kde máte být.

Popravdě se často ošívám, když se něco takového říká bez kontextu, zejména když zažíváme bolest nebo nějakou velkou ztrátu. Tragédie se stávají amohou být naprosto zničující. Vtakových chvílích vám to nepřipadá správné anezdá se, že by se to dělo zurčitého důvodu, ale nemusíte tuto filozofii přijmout. Jakmile se ocitneme ve stavu hluboké ztráty, bolesti nebo srdcebolu, jsme do toho hozeni anezbývá nám, než se obrátit dosvého nitra. Vtakovém okamžiku můžeme volit mezi: plavat, nebo jít ke dnu, otevřít, nebo uzavřít své srdce, vydat se na cestu zahořknutí, nebo nacestu růstu. Když procházíme bolestí sotevřenou myslí aochotou se učit, možná ve svých zkušenostech odhalíme smysl, který jsme tam předtím neviděli.

Velká změna často vyvolává další změny, je to dominový efekt. Vrámci tohoto procesu je přirozené zamýšlet se nad některými částmi svého já, zatímco se oprošťujete od starých zážitků anázorů. Je přirozené, že některá přátelství skončí; je přirozené objevit, že potřebujete víc času osamotě. Se změnou často přichází ismutek, protože když se má ve vašem životě objevit něco nového, musí zněj vymizet něco starého. Během transformace je nutné, abychom nakládali rozumně se svou energií. Věřte sami sobě arozhodnutím, která vté době činíte, ikdyž to nebude dávat smysl nikomu jinému kromě vás.

Uzdravit své vztahové vzorce je mnohovrstevnatý proces. Vaše cesta je jedinečná pro vás, protože každý máme svou individuální minulost alekce, které má naše duše během tohoto života zpracovat. Dopřejte si ten luxus jít na to pomalu. Opravdu není kam spěchat. Postupujte krok za krokem, dech za dechem. Uzdravujete se.

CO TO ZNAMENÁ, STÁT SE TĚMI PRAVÝMI