Zajíc Krajíc

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.mf.cz

www.albatrosmedia.cz

Ivona Březinová

Zajíc Krajíc – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2024

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Text © Ivona Březinová, 2024

Illustrations © Aneta Žabková, 2024

E-book konverzi vytvořilo Grafické a DTP studio Fragment

E-book konverze © Grafické a DTP studio Fragment, 2024

ISBN tištěné verze 978-80-204-6390-6

ISBN e-knihy 978-80-204-6400-2 (1. zveřejnění, 2024) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-204-6401-9 (1. zveřejnění, 2024) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-204-6393-7 (1. zveřejnění, 2024) (ePDF)

www.brezinova.cz

Zajíc Krajíc na lovu slepic

1.

Byl krásný den. Slunce hřálo. Louka se zelenala. Nedaleký les voněl jehličím. Na šípkovém keři rašily první lístky. A pod keřem se ukrýval zaječí pelech.

Flora si tiše brousila zoubky o větev. Nora si pečlivě česala srst. Jasoň a Miloň pochrupávali. A Bystrík ve spánku stříhal ušima, až si je zauzloval. Asi se mu něco divokého zdálo. Možná dokonce o divočácích.

Zajíc Krajíc spal jen na půl ucha. Sotva Bystrík zavadil o jeho čumáček, byl Krajíc vzhůru.

„Ha! Někdo tu je!“ vyskočil a zaujal bojovou pozici.

Flora s Norou se rozesmály. Ale zajíc Krajíc jen uraženě trhl ocáskem.

„Něco cítím…“ trval na svém. „A zaječí bobky to nejsou.“

V pelechu, který sám uválel, ležel vždycky na kraji. Proto taky dostal jméno Krajíc. Zprvu doufal, že se jeho sourozenci brzy odstěhují. Že si jako správní zajíci vybudují svoje pelechy a postaví se na vlastní nohy. Jenže oni si spíš postavili hlavu. Prý se jim pod šípkovým keřem líbí, tak proč se stěhovat?

Zajíc Krajíc teď opatrně vystrčil čumáček ven. Zavětřil. To je vůní!

Ale žádná se mu nezdála podezřelá.

„Čichám, čichám jetelinu,“ olízl se mlsně. „Jdu na výzvědy. Kdo půjde se mnou?“

„Až si obrousím zuby,“ řekla Flora.

„Až si vyčešu blechy,“ přidala se Nora.

„Až si rozmotám uši,“ hekal probuzený Bystrík.

Jasoň s Miloněm se jen obrátili na druhý bok a spali dál.

„Tak jdu sám,“ pohodil zajíc Krajíc hlavou.

Rozhrnul větve šípkového keře,
které měli místo dveří. Poté vyskočil

2.

3.