Copyright © Miroslav Bobek, 2024

Foreword © Matt Field, 2024

Photos & Illustrations © Miroslav Bobek, Austrian Film Museum, Khalil Baalbaki, Banzragch Battör, Anna Bernátková, David Broda, Jan Dungel, Petr Hamerník, Roman Hudziec, Tomáš Hulík, Feng Jang, Josef Lada, Alphonse de Neuville & Édouard Riou, Oliver Le Que, Dikky Oesin / iStock, Petch A. Ratana / Shutterstock, Rebikoff-Niggeler Foundation, Arunee Rodloy, Joel Sartore / The Photo Ark, Václav Šilha, Theodor Pištěk ml., Kevin Wells, archiv časopisu Vesmír, archiv Miroslava Bobka, archiv Zoo Praha, 2024

All rights reserved

ISBN 978-80-284-0317-1

Obsah

Předmluva

Úvodem

Velvyslanci divoké přírody

Jedeme pro Kisuma. Ale jak přepravit Duni?

Jak se staví moderní zoo

Lavice, masky i uniformy

Zpráva o pavoukovi na Tvé zahradě

Výjimečná mláďata orlicie bornejské

Ganbátarovo loučení s Gobi

Malý velký objev u Modré skály

Osudové ztroskotání parní lodi Makambo

Našli v sobě zalíbení

Nešťastní výrečci a Harry Potter

Kamzík? To jsem z toho jelen…

Sladkovodní žralok jako vánoční dárek

Unikátní pohled do počátků Zoo Praha

Historické utkání Karla Poborského

Zpráva z údolí Klášterů

Picture of the Day: Gazely na silnici

Narodil se luskoun! Oslavy však musely počkat

Odhalené tajemství mořské příšery

Jak jsme vypátrali „pana a paní Zet“

Voják, technik i kinoamatér

Pátráme po osmi zmizelých filmech

Noc s baculkou a strašlivá Nephila

Kočka, která není medvěd

Máslový popcorn značky Binturong

Pozoruhodný výzkum lugašského vědce

Luskouni v Kamerunu: nelegální lov a obchodování

Její Excelence velvyslankyně Šiška

Korálové rybky, které plejí záhony

Zlatá step pro koně Převalského

Můj dů m, můj hrad. To si nenechte ujít!

Středomořská sovička kousek od Prahy

Nora, Sněhulka, Polárka…

Kropenatý kohout z karnátackého lesa

Současník dinosaurů v Darwinově kráteru

Luskoun v zahradnictví

Co je na snímku? To neuhodnete!

Letní návrat do údolí Klášterů

Obří „krtek“ z údolí Klášterů

Kancelář v jurtě

Exkluzivita vykoupená utrpením

Světová rekordmanka z pražské zoo

Ohrožená a přemnožená antilopa s chobotem

Kapybara? Kapybara! Internetový fenomén

Předvánoční lekce čertovské biologie

Šiška coby elitní modelka

Vltava a Vyšehrad

Jídelní lístek pražské zoo

Vánoční dárek od Heiko Blehera

Duni má mládě, příběh pokračuje

Ředitelské fotografování

Kde se vzala jména našich sýkor?

Spiderman spřízněný se slony

Jméno pro vnučku slavné Moji

Bidenova pohrůžka a tajemný luskoun

Znovuobjevený drak a jeho Strážci

„Ty zatracený blázne!“

Pravda o olgoji chorchojovi

Prževalskij versus Stolička

Další gorilí mládě v Rezervaci Dja!

Nedělní ráno s gorilami

Vltavský losos pro pana primátora

Obtížná cesta k prvním slůňatům

Třetí návštěva Jane Goodall v Praze

Odešel Makumba, ikona ochrany goril

Návrat divokých koní do Zlaté stepi

První převaláci jsou zpět ve Zlaté stepi!

Nový domov divokých koní

Dobrý pocit z neposekané zahrady

Druhé luskouní mládě v Evropě

Velvyslanec Spojeného království Matt Field při jedné ze svých návštěv slavné luskouní samičky Šišky. Stejně jako jiní hosté také Jeho Excelence navštěvuje Její Excelenci v době kolem snídaně. Tedy snídaně… Luskouni mají v Indonéské džungli obrácený denní režim, ve dne noc a v noci den. Technicky vzato by se tak z pohledu Šišky mohlo jednat o večeři – ale současně jde o první jídlo jejího dne, proto mluvíme o snídani.

Předmluva

„Cokoli děláte, přináší změnu a vy se musíte rozhodnout, jaký druh změny chcete podnítit.“

Dr. Jane Goodall

Poprvé jsem do Zoo Praha nepřijel jako velvyslanec, ale jako návštěvník a rodič. Jako celá řada dalších věcí po našem přestěhování do Česka ani zoologická zahrada nezklamala. Naše rodina si užila bezstarostný den ve společnosti velemloků, kapybar, gaviálů, klokanů a goril.

Pod vedením ředitele Miroslava Bobka uvádí zoo do života výše zmíněný citát Jane Goodall. Odehrává se to každý den nejen v jejím areálu – v životech zvířat, o která se tu starají, a v tisících návštěvníků –, ale také po celém světě. Každý z nás se snaží následovat její mimořádný příklad, jak zachovat a chránit tento úžasný svět.

A pak je tu Šiška. Jakožto fanoušci luskounů jsme byli já a moje rodina nadšení, když jsme se dozvěděli, že mládě luskouna je na cestě. Ředitel Bobek si pro svou knížku zvolil ten nejlepší možný titul, protože Šiška je opravdu skutečná velvyslankyně. Její Excelence je neuvěřitelně účinný a přesvědčivý symbol mimořádné práce, kterou tato i další zoologické zahrady dělají. A Její Excelence nám připomněla, že každý z nás může podnítit změnu a že každý má příležitost bojovat za ochranu a zachování světa přírody kolem nás.

Děkuji Zoo Praha a děkuji Šišce.

Matt Field, velvyslanec Spojeného království
Velké Británie a Severního Irska v České republice

Úvodem

Její Excelencí v názvu této knihy je míněno první mládě luskouna krátkoocasého odchované v Zoo Praha – slavná Šiška. Proč Její Excelence? Protože stejně jako mnoho jiných zvířat je velvyslankyní svého druhu (a v tomto případě dokonce celého živočišného řádu) v srdci Evropy. A proč snídaně? Nu, protože Šišku i její rodiče jsem navštěvoval právě v době snídaně.

Stejně jako v předchozích šesti výběrech z mých sloupků, které týden co týden píši již patnáctým rokem, i většina kapitol ve Snídani s Její Excelencí se tak či onak týká Zoo Praha. Občas jsem však napsal také o tématech, která s naší zoologickou zahradou nemají souvislost, ale která mě zaujala. Vždyť ve světě zvířat je stále čemu se divit, co se dozvídat a co objevovat!

Za pochopení pro mé setrvalé psaní a za následné čtení jednoho každého textu děkuji své manželce Kláře a dětem Kryštofovi a Markétě. Za kontrolu sloupků, ať již z věcného, nebo pravopisného hlediska, jsem zavázán řadě kolegů, z nichž jmenovitě zde uvedu alespoň Ivana Reháka a Jaroslava Šimka. Za pomoc s přípravou knihy pak děkuji především Marku Václavíkovi a Monice Dolejšové. A, last but not least, za napsání předmluvy jsem vděčen velkému příznivci Zoo Praha Jeho Excelenci Mattu Fieldovi.

Přeji Vám příjemné chvíle u Snídaně s Její Excelencí!

M. B., ve Dneboze 7. července 2024

Velvyslanci divoké přírody

Podle knihy Genesis měla Noemova archa 300 loktů na délku a 50 loktů na šířku. Převedeno do současných jednotek měřila zhruba 135 krát 22 metrů. Vtěsnat na ni po páru, či dokonce sedmi párech každého zvířecího druhu musel být naprosto neřešitelný úkol.

Stejně tak je nemyslitelné, aby se Noemovou archou, která přinese spásu všem ohroženým druhům živočichů, staly zoologické zahrady. Na to jich je příliš málo a jsou příliš malé. Jistě, některé druhy se jim zachránit podařilo. Zářným příkladem může být kůň Převalského, který za své přežití do značné míry vděčí naší Zoo Praha. Ale marná sláva, všechny „potřebné“ zoologické zahrady nespasí.

Zoo však mohou pomoci také jinak, a to ochranou ohrožených druhů přímo v oblastech jejich výskytu, in situ. Ve srovnání s „Noemovou archou“ má tento přístup přinejmenším dvě zásadní výhody. Za prvé: je daleko lepší zabránit vyhubení daného druhu než jej posléze pracně vracet do volnosti (což v některých případech ani není možné). A za druhé: ruku v ruce s ochranou in situ jde ochrana prostředí, které příslušný druh obývá, v důsledku tedy rovněž mnoha a mnoha dalších organismů.

Příkladem tohoto druhého přístupu může být naše snažení v Kamerunu. „Vlajkovým druhem“ je tam pro nás gorila nížinná, ale jestliže se snažíme omezit pytláctví a ničení pralesa, prospíváme tím i tolika dalším druhům, že jejich seznam by zabral podstatnou část prostoru, který jsem měl vymezen pro tento text.

V tomto smyslu jsou pak gorily nížinné v naší zoologické zahradě jakýmisi velvyslanci divoké přírody. Díky jejich přítomnosti získáváme veřejnost pro myšlenku jejich ochrany – a díky jejich přítomnosti se nám také daří získávat prostředky na práci v Kamerunu. Podobných velvyslanců však máme v zoo celou řadu. Samozřejmě nemohu nezmínit luskouny.

Těmto „velvyslancům divoké přírody“ musíme vytvářet optimální podmínky k životu. Nejde přitom jen o prostor nebo vhodné složení potravy, ale jde také o to, aby žili v přirozených sociálních skupinách, mohli mít mláďata a měli také dostatek vnějších podnětů. Tomu slouží tzv. enrichment, který může mít řadu podob, od ukrývání pochoutek po složité hlavolamy.

Zároveň je nesmírně důležité, aby přítomnost těchto velvyslanců měla smysl. Musí být vidět, musíme o nich mluvit, musíme je přibližovat lidem. V tom nám pomáhá i to, že mají jména, že o nich můžeme mluvit jako o osobnostech. Vždyť co by to bylo za velvyslance, kdyby zůstával skryt v anonymitě?

V prvních dnech léta 2022 se Kijivu, Shinda, Kamba a mladý Ajabu začali seznamovat s výběhem Rezervace Dja. Na snímku je Kijivu.

Jedeme pro Kisuma. Ale jak přepravit Duni?

Jaro a léto roku 2022 bylo ve znamení dokončování nového pavilonu goril – Rezervace Dja – a jeho osidlování novými obyvateli. Postupně se tak do pavilonu nastěhovali talapoini severní a osináci afričtí, kočkodani Brazzovi i krysy obrovské a další druhy. Teprve poté došlo na gorily. Nejprve jsme ve středu 8. června ze starého pavilonu přestěhovali samice Kijivu, Shindu, Kambu a mladého samečka Ajabua. Pak jsme se začali připravovat na příchod nového vůdčího samce a také nové samice, kteří se měli stát základem nové etapy našeho pražského chovu goril.

Přeprava gorilího samce Kisuma ze tři sta kilometrů vzdálené Zoo Schmiding v Horním Rakousku příliš velkou výzvu nepředstavovala. Nechtěli jsme však nic podcenit. V pátek 9. září jsme do Schmidingu jeli v menší koloně zahrnující i dvě klimatizované dodávky. V jedné měl v přepravním boxu cestovat Kisumu, druhá byla záložní. Je třeba říci, že Kisumu nesnášel cestu úplně dobře a že jeho pozdější dramatický vstup do expozice nového pavilonu v nás vyvolal hrůzu, ale hodnoceno s odstupem proběhlo všechno tak, jak mělo.

Zato transport nové samičky Duni – dcery slavné Moji – nám už celé týdny předem dělal spoustu starostí. Ze španělského Cabárcena, kde Duni žila již od svého narození, je to do Prahy po silnici sedmkrát dál než z Rakouska: vzdušnou čarou 1 580 kilometrů. Přeprava na takovou vzdálenost by pro Duni mohla být velice stresující. Snažili jsme se tedy udělat všechno pro to, abychom ji přepravili co nejrychleji, a pokud možno za trvalé přítomnosti její chovatelky. Zařídit to bylo ovšem obtížnější, než by se na první pohled mohlo zdát.

Přibližně dva tisíce kilometrů pozemní trasy bychom s nezbytnými zastávkami jeli auty možná i třicet hodin. Duni v přepravním boxu by přitom stejně jako Kisumu při cestě ze Schmidingu musela být umístěna v klimatizované dodávce. Tam s ní však nemůže být chovatelka a jejich vzájemný kontakt by byl možný pouze během zastávek. Takové martyrium bych „naší“ Duni nepřál.

Ani komerční letecká přeprava z Cabárcena k naší lítosti nepřipadala v úvahu. Trvala by také asi třicet hodin, Duni by navíc absolvovala překládky na letištích a chovatelka by se k ní vůbec nemohla přiblížit. Pronajmout si celé letadlo, stejně jako jsme to udělali před lety, když jsme do Cabárcena přepravovali Duninu mámu Moju, se rovněž ukázalo téměř neschůdné. Nejnižší nabídnutá cena činila 630 000 Kč bez DPH.

Řešení se ale přece jenom našlo. Díky vstřícnosti Vzdušných sil AČR a Ministerstva obrany ČR bylo možné využít toho, že jeden ze strojů CASA letěl ze cvičení NATO ve Španělsku. A při té příležitosti se mohl zastavit i pro Duni…

Přeprava Duni započala v Cabárcenu v pátek 16. září 2022 po osmé ráno. Již týdny předem s ní však chovatelé trénovali vcházení do přepravního boxu a díky tomu proběhlo její nakládání bez komplikací. Následovala její přeprava autem na letiště v Santanderu. Tam byl připraven armádní letoun CASA, který se do České republiky vracel ze Zaragozy.

Odlet ze Santanderu se asi o hodinu pozdržel kvůli stávce řídících letového provozu ve Francii, ale to byla jediná komplikace, která celý transport provázela. V Praze-Kbelích přistála CASA v pět odpoledne a přibližně o hodinu později vystoupila Duni z přepravního boxu do zázemí naší Rezervace Dja. Chovala se naprosto klidně. Podařilo se!

Nakládka přepravního boxu s Duni do stroje CASA Armády České republiky v Santanderu. Příprava žádného z mnoha transportů, kterých jsem se účastnil, nebyla spojena s tolika potížemi jako organizace přepravy Duni.

Spojení Kisuma a Duni proběhlo výborně. Nevyplnily se tak naše obavy z možné šarvátky, kvůli kterým byli chovatelé v nejvyšší pohotovosti.

Ulevilo se nám – ale jen na chvíli. S napětím jsme čekali, jak bude na Duni reagovat Kisumu. Nejprve se spolu seznamovali přes mříž a příliš nás nepotěšilo, když Kisumu projevoval známky obav. V pondělí 19. září jsme přesto přistoupili k jejich spojování. Rozhodně jsme nečekali, že by mohlo proběhnout až tak dobře: Duni a Kisumu si sedli vedle sebe, chvíli se navzájem prohlíželi – a od té chvíle již tvořili téměř nerozlučnou dvojici.

V době před otevřením Rezervace Dja šlo všechno velmi dobře. Na podzim nás však čekalo ještě spojování dvojice Kisumu–Duni s Kijivu, Shindou, Kambou a Ajabuem…

Z leteckého snímku Rezervace Dja, který jsem pořídil na jaře 2022, je myslím velmi dobře patrné, jak citlivě je tento expoziční celek zakomponován do krajiny.

Jak se staví moderní zoo

Už dlouhá léta mám vlastní stavební přilbu s logem Zoo Praha. Chodím v ní na staveniště kontrolovat průběh prací a při stavbě nového pavilonu goril – Rezervace Dja –, který jsme pro veřejnost slavnostně otevřeli 28. září 2022, jsem si ji zvlášť užil. A i když se tyto pochůzky mnohdy protáhnou, ještě nesrovnatelně víc času strávím na našich poradách, kde probíráme jak celkový rozvoj zoo, tak jednotlivé projekty. Já vím, nezní to příliš atraktivně, ale dělá mi to radost. Zoologická zahrada se totiž musí neustále rozvíjet. Staví se pořád, nikdy není hotová.

Často se říká, že každý pavilon či expozice přibližně po třech desetiletích zastará. Technicky i morálně. Ještě lépe než na expozicích, které v Zoo Praha obývaly a obývají gorily, to jde ilustrovat na zařízeních pro slony. První pavilon tlustokožců, který byl v Troji postaven ve 30. letech minulého století, měl včetně výběhů plochu asi desetiny fotbalového hřiště a po dlouhou dobu ho obýval jeden slon, jeden hroch a jeden nosorožec. Spisovatel a kreslíř Ondřej Sekora svého času publikoval obrázek, jak slon utíká pryč i s celým pavilonem na zádech. Druhý „sloninec“ byl postaven v 70. letech a zaujímal plochu poloviny fotbalového hřiště. V jednu dobu ho obývalo sedm slonů všech tří druhů, hroši, hrošíci i nosorožci. Slony se v něm ale nikdy nepodařilo rozmnožit a s postupem času bylo stále zřejmější, že se jim v něm nežije dobře. Nynější Údolí slonů, otevřené v roce 2013, je již velké téměř jako dvě fotbalová hřiště. V době dokončování této knihy v něm žije šest slonů indických – samec, dvě staré samice, dvě mladé samice a jedno slůně.

Záběr z pochůzky při dokončování Rezervace Dja. Složení účastníků těchto pochůzek dokládá týmovost práce při budování nových expozic: jsou na nich přítomni nejen stavaři, ale i chovatelé, zahradníci, výtvarníci, pracovníci provozu a další.

V Zoo Praha tak postupně přebudováváme nebo nahrazujeme letité expozice, byť zrovna v případě goril nešlo jen o to, poskytnout jejich rodinné skupině i návštěvníkům více prostoru, ale také o hrozbu povodní; samčí skupinu lze ze starého pavilonu goril, který se nachází u Vltavy v nejnižším bodu zoo, evakuovat nesrovnatelně snadněji, než by tomu bylo u gorilí rodiny s mláďaty. Již v počátečních fázích přípravy každého nového projektu s mnoha zahraničními odborníky konzultujeme dlouhou řadu otázek spojených jak s podmínkami pro zvířata, tak s provozem příslušného objektu. Výsledek pak můžete vidět sami. Co většinou neuvidíte, jsou zázemí a v neposlední řadě technologie. Těch je mnoho například i v Rezervaci Dja, ale vůbec nejnáročnější, nejdražší a také nejobjemnější jsou systémy filtrace bazénových vod v objektech pro zvířata, která jsou vázána na vodu. Pod naším Pavilonem hrochů je podzemní hala plná nádrží, čerpadel, filtrů a potrubí, díky nimž můžete vidět hrochy i pod vodní hladinou.

V Rezervaci Dja je v návštěvnickém prostoru umístěno 43 LED svítidel, která jsou v provozu mimo otevírací dobu a umožňují účinnou fotosyntézu rostlin. Část z nich má nastavitelné polohy a po zhasnutí vyjede celý systém ke stropu, aby nerušil zážitek návštěvníků.

Prostor, kde probíhá čištění bazénových vod pro Pavilon hrochů, připomíná malou továrnu. Zahrnuje mohutné filtry, ozonizaci nebo UV lampy. Celkem je v něm instalován kilometr potrubí.

Z toho vyplývá i skutečnost, že zařízení pro velká zvířata jsou drahá. A to čím dál víc. Naše Údolí slonů s Pavilonem hrochů, dokončené v roce 2012, stálo 519 milionů korun. Rezervace Dja přišla na 300 milionů korun. Jinde v Evropě, a to včetně Polska, však již byly vybudovány pavilony a expoziční celky za sumy, které v přepočtu vysoce překračovaly miliardu korun. Nic banálního a levného ovšem není ani budování prostor pro menší druhy. Řeší se nejen jejich uspořádání, které je někdy velmi komplikované, ale také teplota, vlhkost, osvětlení a mnoho dalšího. Laikům se to někdy obtížně vysvětluje. Mají před očima babiččinu andulku v nevelké kleci anebo medvěda v cirkusové manéži. Jenže v moderní zoo by měla divoká zvířata žít v těch nejlepších podmínkách, jaké jim na základě současného poznání dokážeme zajistit.

Budování zoo není žádná legrace. Ještě než se začne stavět, celé roky se diskutuje, přesvědčuje, projektuje a papíruje. Nato se vypisuje velmi náročná veřejná soutěž na zhotovitele stavby. A teprve po tom všem přijde konečně čas na přilbu a kontrolu staveniště. Ale ani otevření pavilonu nebo expozice, celé to slavnostní přestřihávání pásky, pro mne ještě neznamená, že je vše hotovo a že se stavba osvědčila. Opravdová tečka přijde až s narozením prvního mláděte. Slona, hrocha, gorily…

Lavice, masky i uniformy

Pojetí Rezervace Dja bylo zásadním způsobem ovlivněno naším dlouholetým působením v Kamerunu, kde se snažíme přispět k záchraně goril nížinných i dalších ohrožených druhů. Koneckonců hned před vchodem do pražské Rezervace Dja stojí první Toulavý autobus, který jsme – poté co dosloužil – nechali v lodním kontejneru přepravit do Troji. Z Kamerunu jsme však dovezli i mnoho dalších artefaktů.

Děti z kamerunského městečka Somalomo pro mne vyrobily tenhle Toulavý autobus. Mnoho let jsem ho měl na čestném místě v kanceláři, nyní ho můžete vidět v Rezervaci Dja.

Hned za vstupem do pavilonu se nachází školní třída vybavená úplně stejně jako třídy ve škole v městečku Somalomo na okraji pralesů Dja, kde má základnu náš Toulavý autobus. Jsou v ní pro tropickou Afriku typická okna beze skel vyplněná tvarovanými cihlami podobnými našim plotovkám. Ty ručně vyráběl sám pan majitel cihelny ve Štěrboholích. Vybavení třídy je však čistě kamerunského původu. Obraz prezidenta Paula Biyi nad katedru jsem koupil od pouličního prodavače v Yaoundé a plakáty nacházející se na stěnách posbírala kolegyně Malvína Kahleová po třídách a kancelářích v Somalomo. Hlavní jsou školní lavice. Ty dlouho sloužily v místní škole. Vyžádali jsme si je a náhradou nechali u truhlářů v Yaoundé zhotovit lavice zcela nové.

Dokončování školních lavic v truhlárně v kamerunské metropoli Yaoundé.

Pušky zabavené pytlákům, které jsem si vyfotografoval u strážců Biosférické rezervace Dja, jsou nebezpečné nejen zvířatům, ale v některých případech i svým majitelům.