Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Věra Stasková, Valérie Tóthová, Jaroslav Koťa

Odkaz Joyce E. Travelbee pro ošetřovatelství 21. století

Autoři:

PhDr. Věra Stasková, Ph.D.

prof. PhDr. Valérie Tóthová, Ph.D.

doc. PhDr. Jaroslav Koťa

Recenzentky:

doc. PhDr. Jana Kutnohorská, CSc., Univerzita Tomáše Bati ve Zlíně

doc. PhDr. Lada Cetlová, Ph.D., Vysoká škola polytechnická Jihlava

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2019

Cover Photo © depositphotos.com, 2019

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

jako svou 7115. publikaci

Odpovědní redaktoři Zuzana Straková a Jan Vitoň, Zdravotně sociální fakulta JU v Českých Budějovicích

Sazba a zlom Jan Šístek

Počet stran 136

1. vydání, Praha 2019

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

ISBN 978-80-271-2641-5 (ePub)

ISBN 978-80-271-2640-8 (pdf)

ISBN 978-80-271-2206-6 (print)

KATALOGIZACE V KNIZE - NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Stasková, Věra

Odkaz Joyce E. Travelbee pro ošetřovatelství 21. století / Věra Stasková, Valérie Tóthová, Jaroslav Koťa. -- 1. vydání. -- Praha : Grada Publishing, a.s., 2019. -- 136 stran. -- (Sestra)

České a anglické resumé

ISBN 978-80-271-2206-6

614.253.5 * 616-083-055.2 * 929 * 616-083 * 616-083(091) * 57.089 * 615.8 * (73) * (048.8:082)

- Travelbee, Joyce, 1926-1973

- 1926-1973

- zdravotní sestry -- Spojené státy americké -- 20. století

- ošetřovatelky -- Spojené státy americké -- 20. století

- ošetřovatelství

- dějiny ošetřovatelství

- biomedicínské metody

- holistická medicína

- kolektivní monografie

616 - Patologie. Klinická medicína [14]

929 - Biografie [8]

Úvodem

Vážení čtenáři,

dostává se Vám do rukou monografie v době, kdy dochází ke změnám v pojetí ošetřovatelství, ke změnám v přístupu a náhledu na ošetřovatelství jako vědní disciplínu a také na její paradigmata. V minulosti sestry poskytovaly péči či služby na základě lékařských ordinací a nahlížely (a dokonce v současnosti ještě některé nahlížejí) na pacienty skrze jejich biologické potřeby, tedy dle biomedicínského (lékařského) modelu. V ošetřovatelských činnostech se sestry převážně soustředily na uspokojování tělesných potřeb, na výkon a na technické dovednosti, přičemž duševní (psychická) stránka nemocného byla opomíjena (Tóthová, 2002). Myšlenkou přiblížit poskytovanou ošetřovatelskou péči více holistické koncepci s pomocí lásky k člověku a podpory jeho osobního rozvoje se již v 60. letech minulého století zabývala Joyce E. Travelbee, americká psychiatrická sestra a teoretička v oblasti ošetřovatelství. Zdůrazňovala, že ošetřovatelství potřebuje „humanistickou revoluci“ s akcentem na ošetřovatelské vzdělávání, během níž je zapotřebí opustit pojetí založené na nemoci (biomedicínský model péče) a přiblížit se více ucelené a prohloubené péči o člověka (Basavanthappa, 2007).

Nutno upozornit, že odkaz Joyce E. Travelbee je oproti jiným teoretičkám ošetřovatelství mezi širokou ošetřovatelskou veřejností na prahu 21. století poměrně málo znám a využíván. Lze předpokládat, že tato skutečnost souvisí s nedokončenou prací Joyce E. Travelbee v důsledku jejího předčasného úmrtí. V ošetřovatelské literatuře lze pozorovat nepochybnou snahu zahraničních autorů a autorek o interpretaci jejího díla, ale úhel pohledu a nejednotnost náhledů se u jednotlivých autorů a autorek významně liší.

Texty Joyce E. Travelbee nebyly do českého jazyka dosud přeloženy a vyloženy tak, aby mohly české ošetřovatelské veřejnosti nabídnout pochopení a porozumění hlubším souvislostem jejího odkazu. Jako smysluplná se jeví skutečnost, že myšlenky a její tvořivá práce významně přispěly k rozvoji ošetřovatelství a mohou být inspirací pro teorii a praxi ošetřovatelství současnosti a budoucnosti.

Kapitola „Ošetřovatelství v kontextu historického vývoje“ reflektuje vývoj ošetřovatelství jako teorii, její vědní profil a praxi chronologicky v čase a zároveň na národní a mezinárodní úrovni, zaměřuje se především na dobu, ve které žila a formulovala své myšlenky Joyce E. Travelbee (1926–1973). Ve zkratce prezentuje i vývoj ošetřovatelského vzdělávání, formování ošetřovatelství jakožto studijního oboru, s cílem ukázat, z jakých základů mohla autorka inspirativní koncepce vycházet. Z tohoto hlediska je důležité poukázat na dobová paradigmata ošetřovatelství.

Další kapitola je věnována osobnosti Joyce E. Travelbee, její biografii, publikační činnosti a odborným textům vztahujícím se k její osobě a východiskům díla. Je koncipována se snahou poukázat a vyložit teoreticko-filozofická východiska jejího odkazu s podporou jak v jejích publikacích, tak v publikacích zahraničních interpretů v kontextu doby, ve které publikovala své učební texty a odborné články.

V následující kapitole je interpretováno dílo Joyce E. Travelbee s podporou primárních i sekundárních zdrojů, jež se vztahují k jejím textům. Kapitola je členěna do čtyř hlavních podkapitol s cílem postihnout logickou posloupnost ve vývoji jejích idejí v oblasti ošetřovatelství.

Dále je vymezen obsah a význam základních pojmů vztahujících se k překladu textů Joyce E. Travelbee. Nejprve byly vyloženy anglické termíny v obecné a ošetřovatelské rovině: concept, conception, framework, conceptual model a theory. Následně byly vyloženy specifické pojmy užívané Joyce E. Travelbee: human-to-human relationship, one-to-one relationship, sympathy a rapport (phase of rapport).

Závěr je koncipován s cílem poukázat na skutečnost, že dílo Joyce E. Travelbee se stalo inspirací pro autory několika publikací, výzkumných studií, závěrečných vysokoškolských prací, příspěvků na webových stránkách a mezinárodních vědeckých konferencích a současně v konkrétních oblastech využití jejího odkazu v ošetřovatelství.

Je vhodné uvést, že Joyce E. Travelbee se pokusila radikálně prolomit tradiční pojetí poslání sester. Věděla, že k naplnění ošetřovatelství skrze vytvořený mezilidský vztah je potřeba nejen překonat mnohé stereotypy, vytvářet a udržovat nově utvářené interakce či se zaměřit na péči o nemocného, ale také dbát na uspokojování životních potřeb sester.

Věříme, že četba předkládané monografie bude pro čtenáře zajímající se o tematiku ošetřovatelství jak inspirující, tak po mnoha stránkách osobně obohacující.

Věra Stasková a kolektiv autorů

1Metodologie

Monografie je koncipována jako historicko-analytická studie se záměrem rekonstruktruovat dobové kontexty a dílo Joyce E. Travelbee. Jedná se o teoretický interpretativní typ výzkumu, neboť jeho záměrem bylo odhalit a přiblížit současníkům její osobnost a dílo. Cílem bylo analyzovat odkaz Joyce E. Travelbee jakožto výrazné, zakladatelské osobnosti, která má neopominutelné místo v ošetřovatelské historii. V souvislosti se studiem literárního odkazu byly položeny pracovní otázky: Jak Joyce E. Travelbee reflektovala dobovou ošetřovatelskou praxi? V čem navrhovala změnit tehdejší přístup k pacientům? V čem překročila náhled na ošetřovatelskou praxi a v čem spočívá trvalejší přínos Joyce E. Travelbee jako teoretičky pro pojetí ošetřovatelství? Jaké myšlenky a odkazy díla Joyce E. Travelbee jsou pro ošetřovatelství trvale inspirující?

Jako metoda získání dat byla využita analýza dokumentů s následnou interpretací dosažitelných textů, neboť předmětem šetření byly časově vzdálené události. Pro získání relevantních pramenů byly využity zdroje EBSCO, Library of Congress Online Catalog, PubMed, Scopus, Web of Science a volný internet. Získané dokumenty byly nejprve shromážděny, poté analyzovány a následně interpretovány. Analyzovány byly jak primární zdroje (vytvořené přímými svědky události), tak sekundární dokumenty (vytvořené pomocí primárních zdrojů), a to: předmětná data (knihy), výstupy masových médií (noviny, časopisy) a virtuální data (internetové stránky). Následně byly dokumenty posouzeny z hlediska jejich původu a interpretovány se zaměřením na hledání odpovědí na výše uvedené otázky s následným vypracováním interpretativního textu následující biografické studie (Hendl, 2012).

Pro analýzu dokumentů a následnou interpretaci textů byla využita metoda textové hermeneutiky. Celý proces hermeneutické analýzy textu se pohyboval v kruhu mezi horizonty textů Joyce E. Travelbee, horizontem vyvíjejícím se z ošetřovatelské terminologie, horizontem historie ošetřovatelské vědy a vlastním dobovým horizontem s cílem sblížit tyto horizonty tak, aby došlo ke společnému porozumění smyslu textu (Svenaeus, 2000). Na základě textové analýzy dokumentů a jejich následné interpretace bylo možno poukázat na trvalejší ideový přínos Joyce E. Travelbee pro teorii a praxi ošetřovatelství.

2Ošetřovatelství vkontextu historického vývoje

Následující text reflektuje vývoj ošetřovatelství chronologicky na národní imezinárodní úrovni, zejména vkontextu doby, ve které žila aformulovala své myšlenky Joyce E. Travelbee (1929–1973). Výraznější pozornost je zacílena na vývoj ošetřovatelství ve Spojených státech amerických, neboť text je věnován této americké psychiatrické sestře, učitelce aspisovatelce.

Pojem „ošetřovatelství“ má více významů. Hovoříme-li oošetřovatelství jako očinnosti sestry, míníme tím ošetřování – péči onemocné, resp. ošetřovatelskou praxi. Hovoříme-li oošetřovatelství jako disciplíně, lze si představit určité jevy, které zkoumá akteré vymezují její předmět (Havránek et al., 1989; Berman aSnyder, 2012). Hovoříme-li oošetřovatelství jako oteorii, nabízí se otázka: Existuje rozvinutá teorie ošetřovatelství? Jarošová (2000, s. 39) na přelomu tisíciletí označila ošetřovatelství za „mladý obor“, který „si postupně začíná vytvářet vlastní vědeckou základnu aformuluje vlastní samostatnou koncepci, jejímž hlavním cílem je vhodnými metodami systematicky avšestranně uspokojovat potřeby člověka ve vztahu kudržení jeho zdraví nebo potřeby vzniklé či pozměněné onemocněním“.

2.1Definice ošetřovatelství – vývoj pojetí ošetřovatelství

Vprůběhu let bylo při pokusech definovat pojem ošetřovatelství vytvořeno více definic či objasnění pojmu ošetřovatelství. Farkašová et al. (2006) ve své publikaci Ošetřovatelství – teorie představily tři zmnoha definic ošetřovatelství alze předpokládat, že jsou zjedné doby.

Uvedené formulace pro definici jsou následující (Farkašová et al., 2006):

•„Ošetřovatelství má pomáhat nemocným izdravým vykonávat činnosti prospívající zdraví, uzdravování nebo zajištění klidné smrti, které by vykonávali bez pomoci, kdyby měli potřebnou sílu avědomosti. Stejně tak je úlohou sester pomoci nemocným získat co nejrychlejší soběstačnost.“

•„Ošetřovatelství je humanitní věda, jejíž schopnosti apraxe se zakládají na vědeckých poznatcích. Ošetřovatelská praxe má nezávislé akooperativní funkce, které pomáhají jedincům, skupinám arodinám dosáhnout optimální biologický, sociální, osobní aduchovní stav.“

•„Ošetřovatelství je integrovaná vědní disciplína, jejímž hlavním posláním je vhodnými metodami systematicky avšestranně uspokojovat individuální potřeby člověka způsobené nemocí apomáhat těm, co se sami osebe nemohou nebo nechtějí postarat.“

Při pokusu vyložit obsah jednotlivých definic se ukazuje, že první zmíněná definice vypovídá oošetřovatelství jako opraktické činnosti pečovatele, tedy sestry, která je zaměřena jak na pomoc nemocným, tak izdravým jedincům. Podobně bylo ošetřovatelství definováno iSvětovou zdravotnickou organizací [World Health Organization] jako „systém typicky ošetřovatelských činností týkajících se jednotlivce, rodin askupin, který jim pomáhá, aby byli schopni pečovat osvé zdraví apohodu“ (Tóthová et al., 2009, s. 14). Tato definice vypovídá více opraktické činnosti sestry, jejích intervencích, jejichž prostřednictvím vede jak zdravé, tak nemocné kpéči osebe sama.

Druhá definice, podobně itřetí, uvedené Farkašovou et al. (2006), představují ošetřovatelství jako vědeckou disciplínu azároveň praktickou aktivitu. Při porovnání první adruhé definice je zřejmý typický trend, že ošetřovatelství pojímanému jako vědní obor předcházel důraz na praktickou činnost. Navzdory tomu, že byla čtenářům předložena domněnka, že autorky představily definice ošetřovatelství formulované téměř současně, lze spíše konstatovat, že uvedené definice odrážejí vývoj pojetí ošetřovatelství vdaném čase.

2.2Metaparadigmata ošetřovatelství

Pod vlivem medicíny bylo ošetřovatelství primárně orientováno na praktické výkony, což mohlo být jednou zpříčin, proč se teoretická základna tohoto oboru rozvíjela tak pomalu (Tóthová et al., 2009). Na konci 20. století bylo možné sledovat zaměření mnohých teoretických prací vošetřovatelství na vyjádření vztahů mezi čtyřmi hlavními pojmy – osobou, prostředím, zdravím aošetřovatelstvím. Protože tyto čtyři konceptuální osy voboru mohou být vztaženy na jakoukoli oblast vošetřovatelství, jsou souhrnně označeny jako metaparadigma[1] ošetřovatelství.

Berman aSnyder (2012) vpublikaci J. Kozier & Erb’sFundamentals of Nursing: Concepts, Process, and Practice [Základy ošetřovatelství dle Kozierové aErbové: koncepty, proces apraxe] vysvětlují, že „termín metaparadigma pochází ze dvou řeckých slov: meta jako ,za‘ aparadigma jako ,vzor‘“.

Mastiliaková (2002, s. 70) metaparadigma definovala jako „nejširší anejglobálnější pohled určitého oboru na zkoumání určitého problému, jevu, jenž slouží jako shrnující jednotka nebo rámec aje považováno za nejzákladnější rozlišení mezi obory“.

Vpojetí paradigmatu Thomase S. Kuhna (1997), který je pojal jako společně sdílený model problémů či model řešení pro určité společenství odborníků, vnašem případě odborníků ošetřovatelství, lze uvést, že přijatým paradigmatem se pro obor ošetřovatelství vsoučasnosti jeví konceptuální modely ateorie, které vyjadřují teoretický rámec vztahu mezi osobou, zdravím, prostředím aošetřovatelskou péčí, jež umožňují nahlédnout na konkrétní problémy odborným prizmatem ošetřovatelské teorie. Ošetřovatelství je možno definovat ina základě vztahů, které vymezují pojetí sesterské role vošetřovatelské péči ve vztahu knemocnému či zdravému člověku (Staňková, 2002).

Při analýze textů autorů pojednávajících ometaparadigmatu ošetřovatelství je možno upozornit na odlišnosti vpojetí jednotlivých autorů. Mastiliaková (2002) uvedla čtyři základní pojmy metaparadigmatu ošetřovatelství: člověk, zdraví, prostředí aošetřovatelská činnost.

Metaparadigma ošetřovatelství dle Fawcett (2005) se opírá očtyři pojmy: lidská bytost, životní prostředí, zdraví aošetřovatelství. Vpojetí lidské bytosti odkázala na jednotlivce, rodiny, společenství ajiné skupiny, které se účastní ošetřovatelské péče. Vkonceptu ošetřovatelství odkazuje na jeho definici aopatření, která jsou přijata sestrami vsouvislosti scíli či výsledky ošetřovatelských činností.

Dle Pavlíkové (2006, s. 17–18) „metaparadigmatickými koncepcemi, které determinují ošetřovatelství, jsou osoba, prostředí, zdraví aošetřovatelství, kdy ošetřovatelství je soubor činností, které vykonává sestra ve spolupráci spříjemcem péče“. Oproti tomu Farkašová et al. (2006) uvádějí pouze tři základní pojmy mataparadigmatu ošetřovatelství: osobu, zdraví aprostředí.

Vpublikaci Žiakové et al. (2007) je metaparadigmatické vymezení ošetřovatelství představeno prostřednictvím osoby, prostředí, zdraví aošetřovatelské péče. Úvodní část lze uzavřít konstatováním, že „metaparadigma ošetřovatelství“ se opírá očtyři základní pojmy: osoba (též lidská bytost, člověk), zdraví, prostředí (též životní prostředí) aošetřovatelství (též ošetřovatelská činnost, ošetřovatelská péče). Není divu, že každá zvýše uvedených autorek pojala koncepty ošetřovatelství odlišně aspojila je různými způsoby, neboť vpojetí dle Fawcett (2005) ikonceptuální modely ošetřovatelství představují specifické vzory vědní apraktické aktivity.

2.3Pojetí teorie ošetřovatelství

Přejdeme-li zpět kpojetí teorie ošetřovatelství, je vhodné zodpovědět následující otázky: Co pojem teorie ošetřovatelství označuje? Jaké má základní rysy? Úsilí odefinování ošetřovatelské teorie lze sledovat zejména uzahraničních autorů. Prostředkem pro porozumění položeným otázkám jsou myšlenky autorů zabývajících se problematikou konceptuálních modelů ateorií.

Parker aSmith (2010, s. 7) definují teorii ošetřovatelství jako „organizovaný, jednotný soubor pojmů ajejich vztahů ksobě navzájem, které nabízí popisy avysvětlení“. Dále uvádějí několik definic, které jsou vsouladu sobecnými zásadami teorie vošetřovatelské praxi, vzdělávání nebo výzkumu: „Teorie je soubor pojmů, definic, které ukazují systematický pohled na jevy, vzájemné vztahy mezi pojmy za účelem popisu, vysvětlení či předvídání. Teorie je kreativní anabízí strukturované úvahy, které předpokládají předběžné asystematické zobrazení jevů.“

Oproti tomu Fawcett (2005) pojala teorii ošetřovatelství jako „koncepci, která je odvozena zkonceptuálního modelu, jenž úzce popisuje pojmy aspecifické vztahy mezi těmito pojmy“. Definice poukazuje na skutečnost, že konceptuální model vždy předchází velké teorii či teorii středního rozsahu. Stouto definicí se ztotožnuje iPavlíková (2006, s. 23), dle níž je „teorie buď odvozená zkonceptuálního modelu, nebo sním souvisí apředpokládá existenci všeobecnějšího konceptuálního modelu, podle kterého jsou formulované koncepce teorie“.

Jarošová (2003, s. 9) představila teorii jako „prohlášení, které charakterizuje určité jevy, jež jsou předmětem ošetřovatelství. Jsou založeny na předpokladech ajsou tvořeny definicemi, pojmy avýpověďmi, které jsou specifičtější než pojmy avýpovědi konceptuálních modelů“. Teorie rozdělila na metateorie, velké teorie, střední teorie adílčí (praktické, mikro, preskriptivní) teorie. Hlavním cílem teorií (Jarošová, 2003) je vytváření nových poznatků vurčité oblasti ošetřovatelství, což potvrzuje iPavlíková (2006), dle níž se teorie vyvíjí prostřednictvím výzkumu.

Parker aSmith (2010) rozdělují teorii ošetřovatelství na teorie velké, středního rozsahu ateorie na úrovni praxe. Velké teorie akonceptuální modely jsou méně abstraktní než zaměření oboru ošetřovatelství, ale více abstraktní než střední rozsah teorií. Velké teorie nebo konceptuální modely jsou složeny zpojmů apředpokladů, které často odrážejí filozofii konceptuálního modelu nebo velké teorie. Oproti tomu teorie středního rozsahu jsou dostatečně obsáhlé na to, aby byly využity ve složitých situacích avhodné pro empirické testování. Představují pojmy anávrhy na nižší úrovni abstrakce, než představují velké teorie.

Základy teorie středního rozsahu jsou ukotveny buďto vkonkrétním paradigmatickém pohledu, nebo mohou být odvozeny zvelké teorie či konceptuálního modelu. Teorie na úrovni praxe mají nejvíce omezený rozsah aúroveň abstrakce. Jsou vyvinuty pro použití vrámci určitého rozsahu ošetřovatelské situace. Teorie vyvinuté na této úrovni poskytují rámec pro ošetřovatelské intervence amají přímý dopad vošetřovatelské praxi, neboť jejich hlavním zdrojem jsou každodenní zkušenosti sester.

Podobně představila ošetřovatelské teorie iPavlíková (2006), ato zhlediska rozsahu jako velké, střední adílčí azhlediska typu jako popisné, vysvětlující apredikční.

2.4Měnící se pojetí ošetřovatelství

Má ošetřovatelství svoji teoretickou ipraktickou základnu? Lze již hovořit oošetřovatelství jako orozvinutější teorii? Co otevřelo možnost nově definovat ošetřovatelství? Byl to rozvoj vzdělávání, přístrojová technika či nové poznatky vmedicíně? Chceme-li získat odpovědi na položené otázky, je zapotřebí vrátit se včase samotného vývoje ošetřovatelství. Ošetřovatelství se uskutečňovalo po celou historii lidstva (Cooke aPhilpin, 2008). Navzdory tomu, že se vkřesťanství postupně utvářela péče onemocné mimo jejich domácí prostředí, tedy vklášterech, abyly popsány první pokyny pro ošetřování, nelze zatím vtéto době hovořit oošetřovatelství jako oteorii, ale pouze opéči zaměřené na uspokojování základních potřeb nemocných, tedy opraktické činnosti sestry-pečovatelky (Kutnohorská, 2010). Krozvoji aposunu vchápání ošetřovatelství došlo ve druhé polovině 18. století vsouvislosti sválkami, epidemiemi arozvojem medicíny, které vyvolávaly zvýšenou potřebu péče aošetření, azakládáním prvních všeobecných nemocnic ve všech větších městech, vzemích tehdejšího Předlitavska, např. vPraze, Brně, Olomouci (Kafková, 1992).

Oproti Evropě nebylo ošetřovatelství vamerických koloniích vobdobí let 1600 až 1800 nijak organizováno ani standardizováno. Řády jeptišek zasvěcené péči onemocné ještě nebyly vkoloniích vytvořeny (Judd et al., 2010). Vcelém regionu byly dvě nemocnice se špatně vyškolenými lékaři anevyškolenými sestrami, kde zdravotní praktiky nijak zvlášť nepodporovaly zotavení. Při porovnání počátku vývoje ošetřovatelství vEvropě aamerických koloniích do 18. století lze sledovat, že Evropa měla před Amerikou značný náskok, což mohlo být ovlivněno poměrně pozdním osidlováním amerického kontinentu.

Ale vraťme se zpět kpojetí ošetřovatelství. Kdy lze hovořit oprvní definici ošetřovatelství? Berman aSnyder (2012, s. 13) uvádějí, že poprvé pojem ošetřovatelství definovala Florence Nightingale vroce 1860 jako „činnost, která využívá prostředí pacienta jako pomoc vjeho uzdravení“. Zuvedeného textu vyplývá, že ošetřovatelství v19. století bylo vykládáno jako praktická činnost člověka – ošetřovatelky, jejímž smyslem acílem bylo pomoci nemocnému vprocesu uzdravování skrze jeho prostředí, ať již vnější, nebo vnitřní.

Orozvoj ošetřovatelství se Florence Nightingale zasloužila izřízením ošetřovatelské školy, která byla otevřena 15. června 1860 při nemocnici Sv. Tomáše vLondýně (Berman aSnyder, 2012). Lze usuzovat, že vznikem této školy byly podpořeny první vzdělávací programy pro ošetřovatelky. Tento výklad podporují iCooke aPhilpin (2008), dle nichž ošetřovatelství, jak je známe dnes, začalo reformami ošetřovatelství v19. století, které byly opřeny o„nový model sestry“.

Florence Nightingale se zasloužila nejen opočátky ošetřovatelské profese, ale také položila základ pro vznik ošetřovatelského modelu smožností využití vpraxi – ve druhé polovině 20. století označeného teoretičkami ošetřovatelství[2] jako environmentální model. Ve své knize Notes on Nursing [Poznámky oošetřovatelství] (Skretkowitz, 1992) konstituovala hlavní pojmy oboru: osoba, prostředí, zdraví aošetřovatelství. Ošetřovatelství pojímala jako praktickou činnost sestry, čímž vytvořila základní pojetí ošetřovatelství, ikdyž necítila potřebu jej popsat vexaktních definicích. Velmi důležité bylo, že odlišila ošetřovatelství od medicíny apopsala jejich vzájemný vztah. Je vhodné podotknout, že do této doby nebylo ošetřovatelství jako obor pojímáno. Vosmdesátých letech 20. století byly výše uvedené pojmy označeny jako metaparadigma ošetřovatelství (Skretkowitz, 1992).

Připomeňme, že ve druhé polovině 19. století, vobdobí po krymské válce, došlo kotevírání ošetřovatelských škol azakládání prvních sesterských organizací. VPraze, vtehdejším Rakousku-Uhersku, došlo kotevření první ošetřovatelské školy vr. 1874, vníž byla vyučována jak teoretická, tak praktická výuka dle pevně stanoveného učebního plánu aosnov. Ve stejném roce byla vSt. Catharines vkanadské provincii Ontario otevřena první ošetřovatelská škola spraktickým výcvikem (Kutnohorská, 2010).

Zhistorického pohledu lze sledovat dramatické změny vošetřovatelském vzdělávání apraxi ve Spojených státech amerických ke konci 19. století díky vědeckým objevům spojeným se zdravotní péčí – anestezie, antisepse, pokrok vdiagnostice avývoj vakcín (Judd et al., 2010). Vr. 1897 vzniklo Sdružení absolventek ošetřovatelství ve Spojených státech amerických aKanadě [Nurses Associated Alumnae of United States and Canada], které bylo vroce 1911 přejmenováno na Americkou asociaci sester [American Nurses Association]. Odva roky později (1899) byla založena Mezinárodní rada sester [International Council of Nurses] sjasně vytyčenými cíli – zlepšit péči ozdraví, ekonomické apracovní podmínky sester, ošetřovatelství rozšířit po celém světě, podporovat národní sesterské organizace (Kozierová et al., 1995a).

Na konci 19. apočátku 20. století přispělo mnoho sester teoretiček krozvoji anovému pojetí ošetřovatelství. Za autorku prvního psaného ošetřovatelského textu sestrou je považována Clara Weeks-Shaw, která jej vydala vr. 1883 pod názvem Textbook of Nursing [Kniha oošetřovatelství], vněmž poukázala na vztah sestra–pacient, funkce ošetřovatelství, které měly udržet pacienta vpříznivém stavu (in Hawkins, 1987). Této knize věnovala pozornost Joyce E. Travelbee (1963a) ve svém příspěvku Humor Survives the Test of Time [Humor přežije zkoušku časem].

Pro upřesnění je potřeba uvést, že jediné texty před prací C. Weeks-Shaw byly dva manuály vytvořené školami ošetřovatelství, kde spoluautory byli lékaři asestry, abyly navrženy pro již vyškoleného odborníka. Vrátíme-li se kpojetí ošetřovatelství Florence Nightingale, lze sledovat, že je velmi podobné spojetím ošetřovatelství C. Weeks-Shaw (in Hawkins, 1987).

Vr. 1893 vydala Isabel Hampton Robb text Nursing: Its Principles and Practice [Ošetřovatelství: Jeho zásady apraxe], kde zdůraznila vliv léčebného prostředí: čerstvý vzduch, teplotu astav prádla. Poukázala jak na ošetřovatelskou praxi, tak na přednášky potřebné kprohloubení teorie. Ve své další knize zroku 1907 Educational Standards for Nurses [Vzdělávací standardy pro sestry] uvedla (in Hawkins, 1987, s. 5): „Je třeba mít na paměti, že povinnosti sestry vžádném případě neskončí, ikdyž krize nemoci je minulostí.“ Tímto tvrzením chtěla I. Hampton Robb zřejmě poukázat na následnou péči aedukační činnost sestry jako na nedílnou součást péče onemocné.

Pro ošetřovatelství ve Spojených státech byl významný počátek 20. století, kdy začal vycházet sesterský časopis American Journal of Nursing, jehož první číslo vyšlo na podzim roku 1900.[3] Otři roky později vešly vplatnost první zákony týkající se ošetřovatelské praxe. Vr. 1919 byl na University of British Columbia ve Vancouveru otevřen první studijní bakalářský program vošetřovatelství (Kozierová et al. 1995a). Vporovnání sEvropou lze sledovat, že na americkém kontinentě bylo započato vysokoškolské vzdělávání sester poměrně záhy; vPraze r. 1916 byla otevřena dvouletá Česká zemská škola pro ošetřování nemocných (vtomtéž roce vznikla iNěmecká ošetřovatelská škola), vníž bylo studium zakončeno státní diplomovou zkouškou asložením slibu Florence Nightingale (Kutnohorská, 2010).

Počátky vysokoškolského vzdělávání sester ve Spojených státech amerických vyvolaly posun kteoreticky aakademicky orientovaným programům. Vnávaznosti na druhou světovou válku počet univerzitních škol ve Spojených státech amerických prudce vzrostl, takže do r. 1951 bylo již zapsáno 9 184 osob na 195 školách ošetřovatelství spřičleněním kvyšší škole nebo kuniverzitě avedoucí kzískání bakalářského titulu.

Zanalýzy publikací popisujících vývoj ošetřovatelství lze usuzovat, že se vyvíjelo po staletí, procházelo řadou změn, vjejichž souvislostech se měnilo jeho pojetí idefinice. Lze konstatovat, že na konci 19. století apočátku 20. století bylo ošetřovatelství stále chápáno spíše jako praktická činnost sestry navzdory tomu, že již byly vytvořeny první texty oošetřovatelství, které lze pokládat za prvopočátky vznikající teorie ošetřovatelství.

Vraťme se však do Spojených států, kde díky potřebě vysokoškolsky vzdělaných sester začaly vznikat univerzitní ošetřovatelské školy: vr. 1919 na University of British Columbia ve Vancouveru avr. 1923 na Yale University aUniversity Western Reserve. Při vzdělávání sester byl kladen důraz na sociální azdravotní aspekty ošetřovatelství (Kozierová et al., 1995a). Sotevíráním prvních univerzitních ošetřovatelských škol souvisí irozmach publikační činnosti sester. Jako příklad lze uvést Berthu Harmer, která napsala knihu Textbook of the Principles and Practice of Nursing [Kniha zásad apraxe ošetřovatelství] (in Hawkins, 1987), jejímž cílem bylo pojmout ošetřovatelství jako umění na základě vědy ateoretických principů, vytvořit provázaný vztah ošetřovatelské teorie spraxí, odlišit zásady atechniky ošetřovatelství apoukázat na jejich vzájemné propojení. Bertha Harmer byla také autorkou prvního textu pro vyučující budoucích sester: Methods and Principles of Teaching the Principles and Practice of Nursing [Metody aprincipy výuky zásad apraxe ošetřovatelství] vydaného vr. 1926. Vtomto díle požadovala ošetřovatelskou péči jako chápající, inteligentní azkušenou aktivitu. Ošetřovatelství, medicínu avědu znázornila jako jednotlivé úhly trojúhelníku. Na tomto místě je příhodné uvést, že jako první popsala využití systematické metody vošetřovatelství, předchůdce tzv. metody ošetřovatelského procesu. Na vývoji učebních textů B. Harmer lze pozorovat pozvolné konstituování teorie ošetřovatelství ve dvacátých letech 20. století.

2.5Rozvoj ošetřovatelství ve druhé polovině 20. století

Vpředešlém textu byly již zmíněny některé pokusy okonceptualizaci ošetřovatelství od počátku 19. století. Další výraznější pokusy ojeho definování azároveň rozvoj ošetřovatelské teorie lze sledovat všedesátých letech 20. století, kdy se především ve Spojených státech amerických mnoho dalších teoretiček ošetřovatelství snažilo teorii ošetřovatelství modernizovat.

Nejrozšířenější definicí, která je vpublikacích prezentována, je definice ošetřovatelství Virginie A. Henderson zr. 1966 (in Berman aSnyder, 2012, s. 13): „Jedinečnou úlohou ošetřovatelství je pomáhat nemocným azdravým při vykonávání činností podporujících zdraví, uzdravování nebo zabezpečení poklidné smrti, které by mohly tyto osoby vykonávat ibez pomoci, pokud by měly dostatek potřebných sil, vůle anebo znalostí, aprovádět je tak, aby jim sestra pomohla opět získat nezávislost tak rychle, jak je to jen možné.“

Teorii ošetřovatelství obohatila iHildegard E. Peplau (in Sedláková et al., 2010), která přišla spojetím, že ošetřovatelství jako proces se nevztahuje pouze kosobám, ale je mocnou společenskou silou. Hildegard E. Peplau kladla důraz na zachování zdraví arazila inové požadavky na sestry: aktivně se zapojit do národních programů zachování zdraví.

Americká asociace sester [American Nurses Association] definovala vr. 1973 ošetřovatelskou praxi jako „přímou, orientovanou na cíl, přizpůsobenou potřebám jednotlivce, rodině akomunitě ve zdraví anemoci“ (Kozierová et al., 1995b, s. 3). Za povšimnutí stojí, že ve druhé definici již tato asociace sester nedefinuje pouze „ošetřovatelskou praxi“, ale „ošetřovatelství“. Odalších sedm let později (1987) parlament delegátů americké asociace přijal definici ošetřovatelské praxe (Kozierová et al., 1995b, s. 3): „Rozsah klinické ošetřovatelské praxe je daný její podstatou – ošetřovatelskou diagnostikou azpracováním odpovědí lidí na zdraví achorobu.“

Při komparaci definic ošetřovatelství je zřejmé, že každá znich odráží pojetí ošetřovatelství jednotlivých autorů vdobě, ve které byly zformulovány. Jedná se odobově podmíněné představy jednotlivých autorek aautorů oošetřovatelství. Ale vraťme se zpět do šedesátých let 20. století. Byť bylo vpředchozím textu konstatováno, že šedesátá léta 20. století ve Spojených státech amerických byla charakteristická intenzivním rozvojem ošetřovatelských teorií, je nezbytné dodat, že tato léta byla charakteristická iotevíráním prvních doktorských studijních programů ošetřovatelství.

Všedesátých letech 20. století se Spojené státy potýkaly sněkolika problémy ve společnosti. Vr. 1964 byl vytvořen Vojenský institut ošetřovatelství [Army Institute of Nursing] anedostatek sester byl řešen vydáním zákona oošetřovatelském výcviku [Nurse Training Act] (Judd et al., 2010). Vtomtéž roce byl na popud Martina Luthera Kinga přijat zákon oobčanských právech (konec rasové diskriminace), který se odrazil ivošetřovatelské praxi. Důsledky integrace umožnily mužům-ošetřovatelům, aby byli více zapojeni vošetřovatelské profesi, aminoritním sestrám získat národní ošetřovatelskou certifikaci.

Bertha Harmer aVirginia A. Henderson (in Hawkins, 1987) popsaly ve čtvrtém vydání publikace Textbook of the Principles and Practice of Nursing [Kniha zásad apraxe ošetřovatelství, 1939] ošetřovatelství jako „takovou službu jednotlivci, která mu pomáhá dosáhnout nebo udržet zdravý stav duše atěla, nebo, kde návrat ke zdraví není možný, úlevu od bolesti anepohodlí“. Dále pokračovaly tvrzením, že podstatou zdraví je prostředí. Zdraví definovaly jako nepřítomnost choroby, tedy jako „takový prostor mentální afyzické síly, který dovoluje osobě pracovat nejúčinněji adosáhnout nejvyšší úrovně uspokojení, kterého je schopná“. Pojetí ošetřovatelství již zmiňované Virginie A. Henderson je také založeno na teoriích mezilidských vztahů. Jejím hlavním příspěvkem košetřovatelství byla stručná definice ošetřovatelství apředstavení termínů „základní ošetřovatelská péče“ a„nezávislá ošetřovatelská praxe“.

2.6Ošetřovatelský proces

Ida Jean Orlando vydala vroce 1961 knihu The Dynamic Nurse–Patient Relationship [Dynamický vztah sestra–pacient] (in Hawkins, 1987), ve které popsala postupy považované za základ ošetřovatelství: pozorování, hlášení, záznam ačinnosti konané spacientem nebo pro pacienta. Představila ivztah sestry apacienta, účel ošetřovatelských činností, role, které pacient předpokládá, aopatření voblasti zdraví. Ošetřovatelský proces označila za jedinečný.

Je zapotřebí připomenout, že myšlenkou ošetřovatelského procesu se zabývala Bertha Harmer vroce 1926 apoprvé jej definovala Lydia E. Hall vr. 1955. Následně byl prezentován idalšími teoretičkami ošetřovatelství (Tóthová et al., 2009). Lydia E. Hall popsala kromě definic ošetřovatelského procesu itři aspekty ošetřovatelství: jádro (založené na společenských vědách aterapeutickém využití sebe sama); péči (vycházející zpřírodních abiologických věd – intimní aspekty péče otělo); léčbu (založenou na patologických aterapeutických vědách – vidění rodiny apacienta prostřednictvím zdravotní péče) (in Hawkins, 1987).

2.7Konceptuální model aošetřovatelská teorie

2.8Ošetřovatelství ve Spojených státech amerických

2.9Ošetřovatelství vEvropě

2.10Ošetřovatelství na přelomu tisíciletí

Table of Contents

Úvodem

1 Metodologie

2 Ošetřovatelství v kontextu historického vývoje

2.1 Definice ošetřovatelství – vývoj pojetí ošetřovatelství

2.2 Metaparadigmata ošetřovatelství

2.3 Pojetí teorie ošetřovatelství

2.4 Měnící se pojetí ošetřovatelství

2.5 Rozvoj ošetřovatelství ve druhé polovině 20. století

2.6 Ošetřovatelský proces

2.7 Konceptuální model a ošetřovatelská teorie

2.8 Ošetřovatelství ve Spojených státech amerických

2.9 Ošetřovatelství v Evropě

2.10 Ošetřovatelství na přelomu tisíciletí