Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Ilona Kopecká

PSYCHOLOGIE 1. DÍL
Učebnice pro obor sociální činnost

Recenzentka: Mgr. Jana Uhrová

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

© Grada Publishing, a.s., 2011
Cover Photo © fotobanka allphoto, 2011
Obr. 1, 6, 7 zhotovila Mgr. Ilona Kopecká, obr. 5 zhotovil Ing. Miloš Kopecký,
obr. 2, 4 Leoš Kopecký, obr. 3, 8, 9, 10 Mgr. Petr Němec.
Fotografie dodala autorka.

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 4543. publikaci
Odpovědná redaktorka Mgr. Ivana Podmolíková
Sazba a zlom Karel Mikula
Počet stran 192 + 8 stran barevné přílohy
1. vydání, Praha 2011
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění ale nevyplývají pro autory ani pro nakladatelství žádné právní důsledky.

ISBN 978‒80‒247‒3875‒8

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7162-5 pro formát PDF
ISBN 978-80-247-7163-2 pro formát EPUB

Předmluva

Vážení žáci sociálních oborů,

učebnice psychologie pro sociální činnost slouží jako praktické vodítko pro vás, žáky těchto oborů. Jejím úkolem je seznámit budoucí pracovníky v sociální činnosti se základními informacemi a jejich aplikací do praktického života pomáhající profese. Někteří žáci se ptají, k čemu jim bude rozsáhlá znalost psychologické a patopsychologické terminologie. Možná k tomu, aby pochopili, co se s klientem děje, uměli se orientovat v jeho dokumentaci a rozuměli svým profesním spolupracovníkům.

Pokud se chcete stát kvalitním pracovníkem a umět opravdu pomáhat, musíte pracovat nejen na svých teoretických znalostech, ale je potřeba také pracovat na rozvoji svých sociálních dovedností. Dobré mezilidské vztahy a lidský přístup ke klientům jsou hlavní devizou vašeho pracovního úspěchu. Přestože jsou si lidé velice podobní a historie se většinou opakuje, každý člověk je jedinečný a neopakovatelný. Proto je práce s lidmi dobrodružnou výpravou za poznáním. Znalosti z psychologie vám mají sloužit jako záchytné body, které na této cestě chrání vás, ale hlavně klienta před zbytečným zraněním. Po osvojení učiva z jednotlivých kapitol učebnice se vždy zamyslete, jaké životní zkušenosti s obsahem učiva máte. Jak vás tyto zkušenosti v životě ovlivnily, jak mohou ovlivnit vaše mezilidské vztahy.

První díl učebnice vás seznámí s obecnou a vývojovou psychologií. Poznatky z těchto dvou psychologických disciplín jsou základním pilířem pro pochopení psychiky člověka.

Přeji vám mnoho studijních úspěchů a radosti z poznání.

Ilona Kopecká

Tato učebnice obsahuje učivo, které vychází ze schválených Rámcových vzdělávacích programů Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy České republiky. V učebnici jsou zpracovány informace z odborné literatury, jejíž seznam slouží jako vodítko pro další studium psychologie.

1 Úvod do psychologie

Vzdělávací cíle

Po prostudování této kapitoly budete schopni:

vymezit psychologii jako vědní obor a její význam pro sociální činnost

definovat předmět psychologie, její význam

vymezit dělení psychologických disciplín

rozlišit jednotlivé psychologické směry

popsat jednotlivé psychologické metody

využít psychologických poznatků v praxi

1.1 Psychologie jako věda

Psychologie se řadí do vědních oborů zabývajících se člověkem. Její název vznikl spojením slov psyché – duše a logos – věda a zabývá se psychikou člověka. Psychologie zkoumá a snaží se porozumět prožívání, chování a psychické regulaci chování.

Prožívání je ta část lidské psychiky, která je uzavřena uvnitř (vnitřní svět člověka) a na člověku může či nemusí být pozorovatelná (někdo prožívá smutek a zjevně pláče, jiný prožívá smutek, ale na jeho chování nepozorujeme žádnou zvláštnost). Prožívání si člověk uvědomuje.

Chování je vnější pozorovatelný projev lidské psychiky (reakce na hluk, projevení názoru, podání ruky). Chování je objektivně měřitelné. Činnost mozku můžeme sledovat na elektroencefalografu (EEG).

Psychická regulace chování je schopnost řídit a ovlivňovat své chování pomocí psychických procesů (vůle, učení)

Psychologie jako věda se začala rozvíjet v 19. století.

1.2 Historie vzniku psychologie

Předvědecké období

Člověka od pradávna zajímaly duševní – psychické jevy, rozdíly ve vlastnostech a schopnostech lidí, rozdíly v reakcích lidí na určité podněty či situace. Lidé sledovali a uvědomovali si rozdíly mezi člověkem bdícím a spícím, živým a mrtvým, lidé si vytvářeli názory na tyto jevy a okolnosti. Pro nedostatek vědeckých poznatků byly tyto názory primitivní.

Starověk

Člověk je součástí hmotné přírody, vznikl vývojem a liší se od zvířat řečí, myšlením a prací rukou (materialističtí myslitelé – Demokritos, Epikuros). Ve starověkých státech lidé uctívali bohy a věřili, že osud každého člověka je dopředu napsán. Představovali si lidskou duši a pevně věřili v posmrtný život (Štefanovič, Greisinger, 1985). Významným myslitelem, který se ve svých dílech přímo duší zabýval, byl Aristoteles (vychovatel Alexandra Makedonského). Ve svém díle „O duši“ položil základy prvnímu systematickému zpracování psychologie jako vědy, která se vědomě opírá o základní metafyzická rozhodnutí. Metafyzika je filozofická disciplína, která se zabývá jsoucnem, bytím, nehmotnými a duchovními záležitostmi. Pojem metafyzika pochází z označení části Aristotelových spisů. Aristotelovým učitelem byl další významný antický filozof Platón, jehož učení bylo ovlivněno myšlenkami vůdčího filozofa své doby – Sokrata (Sokrates nenapsal žádné dílo a jeho myšlenky se k nám dostávají prostřednictvím děl Platónových). Učitel i žák se zaobírali jsoucnem a nesmrtelností, duší a základními otázkami lidského bytí.

Středověk

Přetrvávají nevědecké názory na duševní jevy. Nauka o duševním životě tvořila součást náboženského učení a přesvědčení.

Vědecké období

V kontextu vědecko-technické revoluce se koncem 19. století rychle rozvíjí nový vědní obor – psychologie. Základy moderního vědeckého pojetí psychologie položil Wilhelm Wundt (německý lékař a psycholog), který v roce 1879 v Lipsku založil první psychologickou laboratoř. Svými výzkumy dokázal psychologii vymezit jako samostatnou vědu, jejíž učení je experimentálně podloženo. Wundt se při své práci významně opíral o metodu sebepozorování – introspekci. Protože každý člověk je stejný a přitom odlišný, rozvinula se také tato mladá věda různými směry, které daly základ pro současnou širokou škálu psychologických směrů. Mezi základní psychologické směry patří behaviorizmus, hlubinná psychologie, gestalt psychologie a humanistická psychologie.

Behaviorizmus – vychází z předpokladu, že základním prvkem zkoumání má být pozorovatelné a měřitelné chování a že psychická činnost má reflexní povahu. Hlavními představiteli jsou J. B. Watson, I. P. Pavlov, B. F. Skinner.

Hlubinná psychologie, psychoanalýza – vychází z názoru, že lidské projevy jsou souhrnem vědomých i nevědomých procesů a člověk není vždy schopen vysvětlit motivy svého jednání. Základním předmětem zkoumání je podvědomí (nevědomí). Hlavními představiteli byli Sigmund Freud, Carl Gustav Jung, Alfred Adler, Erich Fromm.

Gestalt psychologie – celostní, tvarová psychologie. Jejím hlavním předmětem zkoumání je vnímání, myšlení a učení. Zastává teorii, že celek je víc než jen součást částí. Mezi hlavní představitele patří Wolfgang Kohler a Kurt Lewin. Zastánci tohoto směru položili základy pro současnou kognitivní psychologii (kognitivní – poznávací).

Humanistická psychologie – jejím předmětem zkoumání je člověk jako celá bytost. Humanistická psychologie je ponejvíce zaměřena terapeuticky, upozorňuje na jedinečnost každého z nás, snaží se porozumět individualitě a potřebám každého člověka. Hlavními představiteli jsou A. H. Maslow, C. R. Rogers (Hunt, 2010).

1.3 Odvětví – disciplíny psychologie

Lidská psychika je složitá a zasahuje do veškeré lidské činnosti, proto se vyvinulo nejen mnoho psychologických směrů, ale též mnoho odvětví této vědy.

Psychologické disciplíny dělíme na základní, speciální a aplikované.

Základní – mají nejobecnější charakter, jsou teoretické:

Obecná psychologie – přináší obecné poznatky o psychice člověka (např. pojmenování a rozdělení psychických procesů)

Psychologie osobnosti – zabývá se strukturou, vývojem a dynamikou osobnosti (např. popisuje druh temperamentu člověka)

Ontogenetická psychologie – zabývá se vývojem člověka jako druhu (fylogeneze) a člověka jako jedince (ontogeneze) od početí až do smrti (např. schopnosti tříletého dítěte)

Sociální psychologie – zabývá se vlivem společenských faktorů a vzájemným působením lidí ve společnosti na lidskou psychiku (např. jak ovlivní dospívajícího člověka kulturní prostředí v místě jeho bydliště)

Experimentální psychologie – jeden z hlavních směrů vědecké psychologie, využívá metody experimentu ke zjišťování a ověřování poznatků (např. pokus – ve skupině lidí se zkoumá reakce na nedostatek spánku)

Psychopatologie – zabývá se chorobnými změnami psychických jevů a jejich příčinami (např. jak a proč vzniká porucha osobnosti)

Speciální – mají specifický předmět zkoumání, vychází ze základních a aplikovaných disciplín:

Zoopsychologie – zabývá se psychikou zvířat (např. jakým způsobem spolu komunikují)

Farmakopsychologie – zabývá se účinkem léků na psychiku člověka (např. vliv drogy na chování a prožívání člověka)

Psychometrie – zabývá se konstrukcí testů, měřením psychických schopností (např. IQ testy)

Diferenciační psychologie – zabývá se rozdíly mezi psychickými jevy jednotlivců, pohlaví a sociálních skupin (např. rozdíly mezi národními zvyky a rituály)

Biopsychologie – vysvětluje psychiku na základě fyziologických procesů, vztahy mezi fyziologickými procesy a chováním (např. jaké procesy probíhají v činnosti mozku při rozhovoru dvou lidí)

Psycholingvistika – zkoumá vztah mezi myšlením a řečí a psychické procesy při osvojování si jazyka a řeči

Aplikované – zkoumají psychické jevy v návaznosti na určitou lidskou činnost. Dalo by se říci, že každý druh lidské činnosti má svou psychologii. Jsou to například:

Pedagogická psychologie – zkoumá psychologické základy, činitele a zákonitosti výchovy, vzdělávání a vyučování (např. jak nejlépe motivovat žáky k učení)

Poradenská psychologie – napomáhá člověku orientovat se ve složitějších životních situacích, vychází z lepšího poznání sebe sama a možnosti nalézt řešení (např. jak si poradit s rozpory ve výchově dětí)

Zdravotnická psychologie – zabývá se poznáním a pochopením potřeb a prožívání nemocného člověka (např. pochopit pocity nemocného člověka a pomoci mu překonat smutek)

Forenzní (soudní) psychologie – zabývá se chováním a prožíváním lidí v situacích regulovaných právem (např. přístup k výslechu svědků)

Klinická psychologie – zabývá se diagnostikou, léčbou a prevencí duševních poruch a chorob (např. na dětském oddělení v nemocnici klinický psycholog zkoumá možné příčiny nočního pomočování)

Psychologie práce – zabývá se bezpečností práce, pracovním kolektivem, studuje vliv pracovního prostředí na pracovní výkon (např. vliv složení pracovního týmu na výkonnost jedince)

Vojenská psychologie – zabývá se podmínkami výcviku vojáků, mezilidskými vztahy v armádě, zkoumá odolnost vůči zátěži v podmínkách válečných konfliktů, chování vojsk na bitevním poli, vliv na civilní obyvatelstvo (např. jak naučit vojáka překonávat válečné útrapy)

Policejní psychologie – zabývá se psychologickými aspekty policejní práce (např. jak jednat s agresorem)

Psychologie reklamy – zkoumá efektivitu jednotlivých druhů reklam, užití barev a značek a jejich působení na zákazníka (např. jakou hudbou je potřeba podbarvit reklamní vstup, aby výrobek kupovalo co největší množství lidí)

Psychologie sportu – zabývá se tréninkem, vlivem psychiky na výkonnost sportovce, osobností trenéra (např. jak povzbudit sportovce k nejlepšímu výkonu)

Lékařská psychologie – zabývá se působením lékařské péče na psychiku člověka (např. jak na nemocného člověka působí zdravotnická technika)

Psychologie zdraví – aplikuje poznatky psychologie do prevence nemocí a zdravého životního stylu (např. jak prožít kvalitní a zdravý život)

Dalšími specializacemi jsou politická psychologie, kosmická psychologie, manažerská psychologie, psychologie umění, psychologie dopravy, psychologie obchodu aj. (Gillernová, Buriánek, 1995).

Pokuste se vytvořit další příklady možností uplatnění aplikovaných psychologických disciplín:

1.4 Vztah psychologie k jiným vědním oborům

Psychologie patří mezi vědy o člověku. Je úzce spjata s biologií, antropologií, anatomií, neurologií, psychiatrií a řadou přírodovědných a medicínských oborů. Psychologie však využívá také poznatky z filozofie, matematiky, fyziky, statistiky, lingvistiky a sociálních věd.

1.5 Metody psychologie

Metoda je postup, pomocí kterého dosáhneme určitého cíle. V psychologii používáme zejména tzv. empirické metody – jsou spojeny s praxí a jejich výsledky mohou sloužit k vytvoření teorie. Mezi ně patří pozorování, rozhovor, dotazník, experiment, psychologický test, rozbor výsledků lidské činnosti, sociometrické šetření, kazuistika.

Pozorování – úkolem této metody je zachycovat skutečnost. Pozorování nás provází při všech činnostech, které vykonáváme při práci s lidmi. Pozorujeme celkový stav člověka, všímáme si změn v jeho chování, sledujeme jeho náladu, reakce, způsob komunikace, ale také úpravu a oblečení. V pomáhajících profesích je pozorování jednou z nejvýznamnějších pracovních pomůcek a často určuje míru a podmínky námi vykonávané činnosti u klienta.

Rozhovor – interview, umožní nám získat velké množství informací. Při vedení rozhovoru je dobré vytvořit prostředí důvěry a porozumění, aby byl klient ochoten s námi komunikovat, svěřit se, hovořit o svých starostech či potížích. Rozhovorů je více druhů, podrobněji se s nimi seznámíme při výuce komunikace.

Dotazník – psaný formulář, který obsahuje otázky. Pokud je otázek méně než deset, hovoříme o anketě. Dotazník může být anamnestický, zájmový, postojový (podle toho, co se chceme dozvědět).

Experiment – pokus, probíhá v laboratoři nebo v přirozených podmínkách. Experimentální laboratoře bývají vybaveny značně složitým technickým zařízením a slouží k novým vědeckým výzkumům. V přirozených podmínkách jde většinou o nenáročné zkoušky reakcí či o zkoumání skupinového chování. Experiment s sebou vždy přináší určitá rizika jak pro experimentátora, tak pro objekt experimentu.

Psychologický test – používá se zejména v aplikovaných psychologických disciplínách a slouží k diagnostice určitého postoje, úrovně vlastnosti, zjištění traumatu či poruchy

Rozbor výsledků činnosti – jedná se o zjišťování a zpracovávání informací z výsledku klientovy činnosti – psaní deníku, životopis, korespondence, kresba či jiné výtvarné dílo

Sociometrie – používá se v sociální psychologii a slouží ke zjišťování vztahů ve skupině lidí (např. třídě). Zjištěné údaje se zpracovávají do grafu, tzv. sociogramu.

Kazuistika (případová studie) – je podrobný popis a rozbor klientovy kauzy – případu, na jehož základě volíme terapeutický přístup (Čechová, Rozsypalová, 1996)

Při používání psychologických metod musíme vždy dbát na profesionální etiku, ochranu klientových práv a individualitu každého člověka.

1.6 Význam psychologie pro pracovníka v sociálních službách

Styk s druhými lidmi je pro každého z nás potřebou a nezbytností. Člověk je tvor společenský a samotářský život vyhovuje pouze některým jedincům. Naším životem ve společnosti na jedné straně lidskou společnost něčím obohacujeme, na straně druhé od ní něco získáváme. Co jsme schopni dávat a získávat, záleží do značné míry na nás samých. Záleží na tom, nakolik jsme schopni poznat sami sebe a pochopit příčiny svého jednání a chování. V pomáhajících profesích je základem činnosti pracovníka spolupráce s lidmi. Běžný mezilidský kontakt se dostává na profesionální úroveň. Abychom rychleji porozuměli druhým, je dobré vědět co nejvíce o sobě samém.

Psychologie pomáhá pracovníkům v sociální činnosti:

Porozumět lépe sobě samému

Porozumět chování druhých lidí

Porozumět chování lidí v různých druzích sociální situace

Zlepšit spolupráci v týmu pracovníků

Zvládat duševní zátěž, kterou pomáhající profese přináší

Psychologie pomáhá pracovníkům v sociální činnosti řešit následující otázky:

Jak jednat s klienty v různých druzích sociální situace

Jak jednat s klienty různých věkových kategorií a s různou schopností vyrovnání se se sociální situací

Jak jednat s rodinou a sociálním okolím klienta

Jak získat klienta ke spolupráci

Jak se vyrovnat s nepříjemným prožíváním, které může práce s lidmi vyvolat

Proč je spolupráce s některým klientem náročnější, než by se dle okolností očekávalo

Psychologie pomáhá všude v praxi tam, kde potřebujeme:

Poznávat lidi

Působit na lidi

Uspořádat záležitosti či podmínky, ve kterých lidé žijí

Lépe poznat sebe sama a využít toho k lepšímu porozumění s druhými lidmi

Využití znalostí z psychologie v osobním životě umožní ovlivňovat své chování, rozumět chování svých vrstevníků, rodičů a jiných autorit. Znalosti můžeme využít při přípravě na budoucí manželství a rodičovství. Znalosti z psychologie pomáhají při harmonizaci mezilidských vztahů a tím přispívají k prožití kvalitnějšího života.

Legenda křížovky:

1. Metoda zachycující skutečnost

2. Vývojová (psychologie)

3. Interview

4. Představitel hlubinné psychologie

5. Sigmund – doplňte příjmení

6. Pokus

7. Vývoj člověka jako druhu

8. Psychologie zabývající se vztahy ve společnosti

9. Tvarová psychologie

10. Měřitelný projev lidské psychiky

11. Forenzní psychologie

Otázky, úkoly a cvičení:

1. Co je předmětem psychologie?

2. Popište situace ze svého života, ve kterých vám poznatky z psychologie mohou být prospěšné.

3. Vysvětlete termín behaviorizmus.

4. Čím se zabývá psychometrie?

5. Najděte si na internetových stránkách životopisy a fotografie významných představitelů psychologických směrů. Můžete zjistit spoustu zajímavostí, překvapit vyučující a udělat si netradiční hodinu.

6. Po vyplnění křížovky vám tajenka prozradí obor psychologa, který vám může pomoci při řešení náročné životní situace.

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

2 Charakteristika lidské psychiky

Vzdělávací cíle

Poprostudování této kapitoly budete schopni:

vysvětlit vztah mezi nervovou soustavou apsychikou

charakterizovat funkce psychiky

vymezit vliv sociálního prostředí načlověka

charakterizovat fungování psychiky člověka vtíživé sociální situaci

Lidská psychika je souhrn psychických jevů, které jsou funkcí mozku. Zahrnuje psychické procesy astavy, dílčí psychické předpoklady, vlastnosti osobnosti. Psychika seprojevuje vevšech činnostech, které člověk vykonává. Projevuje sevevztahu člověka ksobě samému, kostatním lidem, zvířatům, přírodě. Psychika podává obraz opsychických procesech, stavech avlastnostech člověka (Štefanovič, Greisinger, 1985).

Lidská psychika:

Je projevem funkce mozku.

Umožňuje člověku poznávat svět apůsobit naněj.

Formuje seživotem vespolečnosti, zejména výchovou.

2.1 Vztah mezi nervovou soustavou apsychikou

Psychická činnost je závislá načinnosti nervové soustavy. Hlavní funkční jednotkou nervové soustavy je nervová buňka– neuron, která umožňuje přenos vzruchů.

Obr. 1 Nervová buňka – neuron(Ilona Kopecká)

Činnost mozku je často přirovnávána kčinnosti počítače. Zanatomického ifunkčního hlediska je možno mozek rozdělit natři „biologické počítače“.

Tři úrovně činnosti mozku:

Mozkový kmen– vývojově nejstarší část mozku související sfunkcí pudů („ještěr vnás, ještěří mozek“)

Limbický systém– část mozku související sfunkcí emocí (citů)

Mozková kůra– souvisí sfunkcí intelektu („člověk vnás“)

Tyto tři úrovně činnosti mozku jsou vzorkem vývoje nervové soustavy člověka jako druhu. Jejich činnost je integrována, ale nedokonale. Proto někdy člověk bojuje sesvými pudy, nechová serozumně (např. si koupí drahou kabelku, aniž by ji potřeboval aměl dostatek finančních prostředků).

Lidskou psychiku výrazně ovlivňuje též dominance (převládání) činnosti levé či pravé mozkové hemisféry (polokoule). Každá hemisféra má vliv najiné psychické schopnosti. Levá hemisféra nám umožňuje myslet logicky ařídí pravou polovinu těla. Pravá hemisféra je odpovědná zaemoce, intuitivní aobrazné myšlení, vnímání hudby aumění ařídí levou polovinu těla. Jednotlivé schopnosti jsou přehledně uspořádány vtabulce. Převaha jedné či druhé hemisféry předurčuje schopnosti apřednosti každého znás. Znalosti očinnosti hemisfér můžeme využít nejen při učení avolbě povolání, ale také vpraktickém životě, při řešení běžných životních situací avpartnerských vztazích. Velmi důležité jsou tyto znalosti při práci sklienty. Pokud si pozorováním ověříme psychické schopnosti člověka, díky znalostem opráci mozkových polokoulí snáze pochopíme jeho prožívání ajednání asnáze si určíme směr individuálního přístupu kněmu.

Tab. 1 Činnosti mozkových hemisfér

Levá hemisféra

Pravá hemisféra

Racionální, analytické myšlení

zvládání matematiky, fyziky

Zapojení fantazie aintuice

vynalézavost, předvídavost, umělecké nadání

Logika příčiny anásledku

nadání kombinovat, uvědomit si důsledky svých rozhodnutí (hra všachy)

Myšlení, které nelpí napříčinných souvislostech (připouští protimluvy)

nelpění nalogice („ženská logika“), imaginární myšlení

Vyvozování závěrů

izmalého množství informací umí člověk udělat správný závěr

Uvažování vširších souvislostech bez ohledu nadetaily

„velkorysé myšlení“, prostorové myšlení

Práce sčísly, pojmy amnožstvím

Rozpoznání vzorů aobrazná srovnání

Potřeba pořádku astrukturovanosti

Navrhování koncepcí

Spontánní mluvení apsaní

Opakování, ne spontánní mluvení

Reakce nakomplexní pokyny

Reakce najednodušší pokyny

Rozpoznávání slov

Rozpoznávání obličejů

Slova ačísla

Obrysy ahudba

Sled pohybů

Prostorová interpretace

Lidská psychika je determinována biologicky asociokulturně. Kromě činnosti centrálního nervového systému podmiňuje psychiku také společnost, vekteré člověk žije.

Funkce psychiky:

Informačně orientační– umožňuje člověku získat informace otom, co seděje uvnitř jeho těla avjeho okolí, aporozumět situaci, vníž senachází (jak sednes cítím, jaké je venku počasí, proč mi není dosmíchu)

Regulační– umožňuje člověku řídit své pohyby aúčelně serozhodovat při řešení nastalé situace (vmístnosti mi je teplo, jdu otevřít okno, nebo si svléknu svetr)

Adaptační– umožňuje člověku přizpůsobit sevzniklé situaci, vyrovnat sesezměněnými podmínkami, adaptovat senaně (přechod zjedné školy nadruhou– adaptace nanový třídní kolektiv) (Čechová, Rozsypalová, 1996)

Jednou zezákladních vlastností každého živého organizmu je schopnost vnímat podněty anějakým způsobem naně reagovat. Učlověka tuto činnost zajišťuje:

Centrální nervový systém (CNS)– mozek amícha

Periferní nervstvo– obvodové nervy

Smyslové orgány– přijímají podněty

Výkonné orgány– uskutečňují reakci napodnět

Centrální nervový systém zajišťuje vzájemné spojení jednotlivých orgánů vtěle audržuje pomocí řízení tělesných pochodů soulad organizmu. Periferní nervový systém zajišťuje kontakt organizmu sprostředím. Přenáší podněty přijímané smyslovými orgány doCNS azprostředkuje odpověď naně. Tento děj senazývá reflexní oblouk.

Obr. 2 Reflexní oblouk (Leoš Kopecký)

Základní činností nervového systému je reflex. Je to odpověď organizmu naurčitý podnět zvenku (prudké světlo způsobí sevření víček), nebo znašeho těla (nanáhlou bolest reagujeme změnou polohy). Těmito reflexy sezabýval ruský vědec I. P. Pavlov aoznačil je jako nepodmíněné reflexy. Jejich průběh je automatický, bez vědomého pokynu CNS. Nepodmíněné reflexy jsou vrozené, stálé aneměnné. Stejný podnět vyvolá vždy stejnou reakci. Můžeme je pozorovat už unovorozených dětí, které mají např. reflex sací apolykací, reflex obranný.

I. P. Pavlov sezabýval reflexy při svých výzkumech. Opakovanými pokusy seskupinou psů prokázal existenci podmíněného reflexu. Před podáváním stravy působil napsy rozsvícením žárovky či zvoněním zvonku, tedy podněty, které nemají žádnou spojitost spříjmem potravy. Psi nejprve vyměšovali sliny při přísunu potravy– nepodmíněný reflex. Poněkolikerém opakování podání stravy současně srozsvícením žárovky či zvoněním zvonku psi vyměšovali sliny již při těchto podnětech, ato ivpřípadě, žeponich nenásledoval příjem potravy. Poopakovaném nenaplnění očekávání přísunu stravy psi při světle či zvonění vyměšovat sliny přestali– podmíněný reflex vyhasl.

Během života vzniká iučlověka řada podmíněných reflexů. Ty, které jsou posilovány, zůstanou, jiné vyhasnou. Někdy může nepodmíněný reflex vyvolat podmíněný reflex. (Novorozenec začne sát vechvíli, kdy poprvé ucítí vústech bradavku. Pakliže krmení opakovaně předchází chování vmatčině náruči, novorozenec začne sát již vechvíli, kdy jej matka uchopí donáruče, aniž by ho přiložila kprsu.) (Čechová, Rozsypalová, 1996)

Vědomí

Uvědomit si vlastní duševní život, tedy to, co právě prožíváme, dokáže pouze člověk. Právě toto uvědomění si vlastního prožívání nazýváme vědomí. Vědomí umožňuje aktivní vztah člověka kvnějšímu světu, ksobě samému, kesvým činům. Vědomí vlastní existence nazýváme sebeuvědomění (vím, žejsem). Sebeuvědomění sezakládá nasebepoznání (vím, co ajak prožívám, uvědomuji si své klady anedostatky). (Běžně si uvědomujeme změny vnašem těle, pocit chladu, bolesti, nasycení, dále jakou máme náladu, co nás rozveselilo, nazlobilo, zklamalo apod. Prožíváme spokojenost či nespokojenost. Proč senám náhle změní nálada, když si vzpomeneme napísemnou práci zmatematiky? Protože víme, žesebudeme muset večer učit místo návštěvy ukamarádky– uvědomuje si důvod našeho rozladění.)

Nevědomí

To, co si člověk při prožívání zesvého duševního života neuvědomuje, senazývá nevědomí, též podvědomí. Nevědomím seoznačují zážitky azkušenosti, které jsme vědomě prožili, ale momentálně si je neuvědomujeme. Mohou to být vědomosti, zkušenosti, nakteré právě nemyslíme, ale je jisté, žeje máme, neboť vpřípadě potřeby sevybaví amůžeme je použít. (Vprvní třídě jsme senaučili počítat avpřípadě potřeby, například nakupování, si tuto schopnost vybavíme apoužijeme ji.) Nevědomí obsahuje také různé potlačené touhy, přání, instinkty apudy. Ojejich přítomnosti sepřesvědčíme vechvíli, kdy nerozumíme svému jednání, svým prožitkům. (Proč při setkání sneznámým člověkem pocítíme sympatii či nesympatii, aniž bychom oněm měli nějaké informace? Nezvyklost vjeho vzhledu vnás vyvolala nelibost? Ne, je to všední člověk, přesto nám není sympatický. Proč? Nevíme. Neuvědomujeme si zasunutou vzpomínku nanepříjemný zážitek, bolestnou zkušenost, které jsme vědomě nepřikládali velký význam. Avšak vnašem nevědomí toto nepříjemné prožívání zůstává uchováno avechvíli, kdy nějaký podnět, který nepříjemnou situaci provázel (vůně, barva, vzhled obličeje, výška, doplňky oblečení) tuto situaci připomene, naše prožívání seneuvědoměle změní. Jiným příkladem je touha ponějakém postavení či nějaké věci.

Odmalička nás rodiče učí, žežárlivost azávist jsou ošklivé vlastnosti. Jak setedy stěmito vlastnostmi vyrovnat azůstat vevlastních očích dobrým člověkem? Nepřipustíme si, žekamarádce, která dostala knarozeninám náš vytoužený kočárek, závidíme, ale odmítneme její návštěvu znějaké náhodné příčiny. Tak jsme nemuseli trpět při pohledu nakočárek vcizích rukou azároveň jsme sevyhnuli nepříjemnému prožitku vědomé závisti. Celý proces proběhl nanevědomé úrovni. Naše prožívání avědomí nám říká: nepůjdu kekamarádce, dnes semi to nehodí, musím seučit.

Spsychickým zráním setyto procesy stávají stále složitější amožností, jak senevědomě vyrovnat snepříjemnou situací, je velké množství. Při individuální práci sklienty může vnímavý sociální pracovník odhalit při rozhovoru mnohé skryté motivy apřání. Většinou lépe nahlédneme nacizí prožívání než navlastní. Naše nevědomí nám někdy může nepříjemně zasáhnout domezilidských vztahů. Snaha oporozumění našim nevědomým podnětům může být celoživotním procesem.

Již vdaleké historii selidé zajímali ovýklad snů. Často snům přisuzovali vizionářské významy, sen byl proroctvím apředpovídal nějakou událost (většinou nepříjemnou– válku, hromobití, úmrtí vrodině). Ztohoto snažení vznikl nespočet tzv. snářů– knížek, vekterých si pod abecedně srovnanými výrazy mohl každý najít význam svého snu (psa viděti– znamená věrnost, svatební šaty– smrt, perly– slzy, bílý kůň– dobrá zpráva, černý kůň– špatná zpráva apod). Lidé také často hledali vesnech znamení pro ulehčení svého života, například cestu kpokladu, čísla dovýherní loterie.

Prvním vědeckým pohledem nasny byla psychoanalytická teorie Sigmunda Freuda, který sny pokládal zaformu plnění přání.

Freud dělil sny dotří druhů:

Sny plnící přání– ty sezdají hlavně dětem. Pokud sedítěti zdálo otřešních, bylo to prostě proto, žepotřešních toužilo, zvláště pak, pokud mu byly zakázány. Tyto sny měly podle Freuda „zjevný obsah“.

Sny, jejichž obsah je také jednoznačný avýznam jasný, ale jejich obsah nás překvapuje, protože taková myšlenka by nás vbdělém stavu ani nenapadla. Takové sny mohou vyjadřovat touhu vyzkoušet věci, okterých jsme předtím ani nepřemýšleli (létání).

Sny, jejichž obsah je nesrozumitelný, absurdní anesouvislý (například známé osoby provádějí nesmyslné činy vcizím prostředí). Abychom tyto sny pochopili, musíme proniknout hluboko dopodvědomí.

Freud přikládal hlavní význam potlačeným sexuálním touhám, jejichž projevení, či dokonce naplnění může přijít právě vesnu.

Vsoučasné klinické psychologii apsychoterapii sepracuje sobsahem snů jako smateriálem pro cestu dalšího rozvoje klienta, smožností rozkrytí starých bolestí apochopení svého jednání aprožívání.

2.2 Chování

Instinktivní chování– je chování vrozené. Instinkty jsou vrozené způsoby chování, které senelze učením naučit. Jednotlivé živočišné druhy mají specifické instinktivní chování, které seukaždé generace opakuje (rituály páření, přesuny vpřírodě). Instinktivní chování má biologický význam, zajišťuje přežití, zachování života. Také člověk má instinkty, většinou jim říkáme životní potřeby. Patří mezi ně hlad, sexuální potřeba, péče oděti adalší. Tyto instinkty jsou učlověka dále rozvíjeny životem vespolečnosti. Společensky vychovaný člověk své instinkty ovládá svou vůlí. Pokud má hlad avidí potravu, nevrhá seponí anezačne ji hladově hltat. Výchovou má daná pravidla, která jej vedou kuvážení, jakým způsobem si může potravu opatřit ajakým způsobem senasytí. Jiné podmínky jsou pro získání potravy vdomácím prostředí, jiné veškole, jiné vrestauraci. Vsituaci dlouhodobého neuspokojení potřeby avevypjatých situacích může učlověka instinktivní chování převládnout.

Zautomatizované úkony– vznikají při opakování stejných úkonů zastejných podmínek. Člověk seběhem života naučí řadu činností, které sepři častém opakování vestejných podmínkách zautomatizují (jízda nakole, čištění zubů, hygienické návyky). Natyto činnosti sečlověk nemusí soustředit, nemusí unich přemýšlet, nemusí je kontrolovat– provádí je automaticky. Člověk je schopen tyto zautomatizované návyky vědomě změnit (doba ranního vstávání). Někdy je ovšem změna obtížnější. Vpřípadě takzvaných zlozvyků (kouření, kousání nehtů, nadměrné pojídání čokolády), které člověku slouží také jako opora vnepříznivé situaci, sesautomatizovanými úkony loučíme mnohem obtížněji.

Rozumové chování– je vlastní člověku. Projevuje setím, žečlověk dokáže danou situaci posoudit, rozebrat, zhodnotit, zvážit rizika apak cíleně jednat. Rozumové chování je nezbytné zejména při řešení problémů, překonávání překážek. Úroveň rozumného chování závisí nastupni rozvoje člověka (věk, inteligence) (Čechová, Rozsypalová, 1996). Co by udospělého člověka bylo považováno zanerozumné, udítěte tolerujeme, říkáme: „Vždyť je to ještě dítě, to ztoho nemá rozum.“ Stejně tak ulidí sesníženým intelektem neočekáváme výsledky vřešení složitých úkolů. Proč setedy někteří dospělí lidé nechovají rozumně? Zodpovědné jsou lidské city. Pokud city převládnou nad rozumem, člověk sejimi nechá ovládnout ajeho chování označujeme jako nerozumné, nelogické, neuvážené. Například zamilovaní lidé často dělají věci, které ostatním připadají přinejmenším podivné. (Zamilovaný mladík, který ještě není finančně soběstačný, dokáže zaměsíc protelefonovat vysoké částky, jen aby byl vkontaktu smilovanou dívkou. Zamilované dívky serozejdou kvůli své lásce sopravdu dobrými kamarádkami. Zdá sevám to rozumné?)

2.2.1 Chování člověka vtíživé sociální situaci

2.3 Vliv sociálního prostředí napsychiku

Popište situaci, kdy navás lidé působili:

Pozitivně

Negativně

Otázky, úkoly acvičení: