Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Prof. PhDr. Zuzana Slezáková, PhD., MPH
Doc. PhDr. Jarmila Kristová, PhD., MPH
PhDr. Zuzana Bachratá, PhD.

Slovenská zdravotnícka univerzita v Bratislave,
Fakulta ošetrovateľstva a zdravotníckych odborných štúdií

TELEOŠETŘOVATELSTVÍ

Recenzentky:
Doc. PhDr. Andrea Solgajová, PhD., doc. PhDr. Ľubica Derňarová, PhD., MPH

Překlad: Mgr. Ludmila Míčová

Vydání odborné knihy schválila
Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2022
Cover Photo © dreamstime.com 2022

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 8493. publikaci
Odpovědná redaktorka Mgr. Ivana Podmolíková
Sazba a zlom Karel Mikula
Počet stran 104
1. vydání, Praha 2022

Vytiskla tiskárna PBtisk a.s., Příbram

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-271-4857-8 (ePub)
ISBN 978-80-271-4856-1 (pdf)
ISBN 978-80-271-3175-4 (print)

Předmluva

Ve 3. tisíciletí dochází k výraznému průlomu ve fungování tradičních modelů zdravotní péče. Jsou determinovány zejména politickými, ekonomickými, environmentálními i sociálními změnami ve společnosti v celosvětovém rozměru a na národních úrovních – např. akcesem stárnoucí populace, zvýšeným nárůstem tzv. civilizačních onemocnění a chronických nemocí, změnami poměru práceschopných osob k osobám v důchodovém věku, zvyšujícími se nároky na poskytovanou zdravotní péči, stoupajícími náklady na zdravotní péči, nedostatkem lékařů a sester apod.

Změna industriální společnosti na informační (přibližně od 60. let 20. století s výraznou expanzí od 90. let) způsobila intenzivní rozmach informačně-komunikačních technologií v mnoha výrobních i nevýrobních odvětvích. Jednou z nevýrobních oblastí byla i medicína (prvopočátky od 20. let 20. století). V dnešním trendu má telemedicína široké uplatnění v mnoha medicínských oborech.

Implementace informačně-komunikačních technologií do ošetřovatelství má kratší historii než telemedicína. V úrovni rozvoje teleošetřovatelství v současnosti existují markantní rozdíly v zahraničí a v našich zemích. Mezi země, v nichž má teleošetřovatelství nejdelší historii, patří Spojené státy americké, Velká Británie, Švédsko a Brazílie (začátek 21. století). V posledních letech se stává trvalou součástí moderního ošetřovatelství ve více zemích. Ve Slovenské a České republice je teleošetřovatelství málo rozvinuto a prozkoumáno. Potenciálem jeho prosperity v našich podmínkách je vzdělanost sester, Koncepce oboru ošetřovatelství a existence správných příkladů jeho implementace do ošetřovatelské praxe ve světě. Teleošetřovatelství nachází využití ve více aplikovaných oborech ošetřovatelství (např. v psychiatrickém, neurologickém, pediatrickém, v domácí ošetřovatelské péči a v dalších), o čemž svědčí i výsledky několika zahraničních studií.

Ambicí autorek bylo upozornit na nové možnosti poskytování ošetřovatelské péče, která má na jedné straně úskalí, ale na druhé straně nabízí několik benefitů pro všechny zúčastněné na ošetřovatelské péči.

Odborná publikace je určena studentům vysokoškolského a dalšího vzdělávání ve studijním programu ošetřovatelství a odborníkům i pedagogům z praxe v ošetřovatelství.

Autorky děkují recenzentkám za čas, posouzení a věcné připomínky k rukopisu.

Zuzana Slezáková, Jarmila Kristová, Zuzana Bachratá

1Informační a komunikační technologie

Transformace společnosti z industriální na informační (s přibližným nástupem od 60. let 20. století) zaznamenává změny nebývalého rozsahu, kvality, dosahu a změny, které jsou nesrovnatelné s celou dosavadní historií lidstva. Je považována za součást procesů lidské evoluce. Jejím základním znakem je vzájemné propojování a konvergence informačních a komunikačních technologií (IKT), výsledkem čehož je posun závislosti na interních informačních zdrojích a prostředcích k informačním zdrojům a prostředkům globální počítačové sítě (Hřebík, 2010). Informační společnost je nová forma sociální existence, v níž mají informace strategické postavení. V současnosti expanduje dostupnost prostředků IKT – neustále se zvyšuje jejich rychlost, rozšiřuje se kapacita paměťových médií, zlepšuje se uživatelské rozhraní, což směřuje ke komfortnějšímu přístupu k informacím.

Informační technologie (IT) je termín používaný k popisu prvků vybavení (hardware) a počítačových programů (software), které elektronickým způsobem umožňují přistupovat, vyhledávat, vkládat, organizovat, manipulovat a prezentovat. Hardware tvoří osobní počítače, skenery, digitální kamery, software databázové, multimediální programy apod. Součástí informačních technologií jsou komunikační technologie (KT). Představují transfer informací prostřednictvím médií – např. telefonů, modemů a počítačů (Hittmár a kol., 2013).

Komunikační technologie

■Zajišťují komunikaci mezi zainteresovanými osobami.

■Umožňují optimální zpětnou vazbu mezi zúčastněnými osobami.

■Slouží jako podpůrný nástroj pro distribuci různých informací – dat, schémat, obrázků, videí, zvukových nahrávek, fotografií, předchozích záznamů atd.

Spojením termínů informační technologie a komunikační technologie vznikl obecně zažitý termín informačně-komunikační technologie. Představuje souhrnný název pro všechny technologie, nástroje a postupy, které jsou používány pro komunikaci a práci s informacemi (schéma 1).

Jednotlivé prvky IKT neexistují izolovaně, ale představují integrovaný systém. Mezi nimi je důležitá determinace a synergie, které umožňují efektivnost výsledných činností. IKT umožňují:

■rychlou sociální interakci kdykoli a kdekoli v případě potřeby,

■dynamickou a interaktivní vizualizaci jevů a procesů,

■rychlejší a efektivnější získávání, zpracovávání, používání, sdílení a archivování informací (Pernaa, 2016)

Schéma 1 Základní prvky informačních technologií (podle Hittmár a kol., 2013)

Literatura

■HITTMÁR, Š., LENDEL, V., KUBINA, M. Podnikové informačné systémy. Žilina: EDIS, 2013. 232 s. ISBN 978-80-554-0712-8.

■HŘEBÍK, F. Obecná ekonomie. Praha: Aleš Čeněk, 2010. 256 s. ISBN 978-80-7380-467-1.

■KLINEC, J. Ekonomická podstata prechodu k informačnej spoločnosti. Bratislava: Ekonomický ústav SAV, 2010. [cit. 2011–01–17]. Dostupné z: http://www.ekonom.sav.sk/uploads/journals/WP26.pdf.

■PERNAA, J. Information and Communications Technology in Chemistry Education. LUMAT-B: International Journal on Math, Science and Technology Education 2016; 1(3). [cit. 2020–10–02]. Dostupné z: https://journals.helsinki.fi/lumatb/article/view/1203.

2Telemedicína

Srozvojem informační společnosti souvisí irozvoj IKT. Obecně napomáhají rozvoji činností azkvalitnění výsledků vrůzných vědních oborech inevýrobních avýrobních odvětvích. Vposledních desetiletích mají velké zásluhy ina rozvoji zdravotnictví. Jejich akcelerace se kontinuálně promítá do prosperity moderního zdravotnictví – medicíny, ošetřovatelství ajiných zdravotnických oborů vcelosvětovém rozměru.

Průkopníkem použití IKT vrámci péče ozdraví byla aje telemedicína. Etymologický základ tohoto termínu pochází zřečtiny alatiny, řecká předpona tele znamená „na dálku“ alatinský název meteor představuje „léčení“ (Středa, Hána, 2016). Vdoslovném překladu pojem telemedicína vyjadřuje „léčení na dálku“, tj. využívání IKT se záměrem rychlejšího asnadnějšího přístupu ke zdravotní péči azdravotnickým informacím (WHO, 2010). Místo termínu telemedicína se někdy používají synonyma jako telehealth, telecare améně často pojmy zdravotnická telematika amedicínská informatika.

2.1Historie telemedicíny

Vhistorii rozvoje telemedicíny bylo zaznamenáno několik důležitých událostí vnásledujícím časovém horizontu.

Za prvopočátky telemedicíny se považuje vysílání kouřových signálů, kterými varovali kmenoví šamani náhodně příchozí před vážnou infekcí na daném území. Šlo oprevenci šíření infekčních onemocnění asystém karantény. Kouřové signály používali Afričané, američtí indiáni, ale historicky byl tento systém dorozumívání na dálku pomocí ohně využíván také ve starověkém Řecku au tradičních australských Aboriginců.

Za prvotní milníky telemedicíny se uvádějí situace, kdy vznikla potřeba překlenout vzdálenost mezi pacientem aošetřujícím lékařem. Jako příklad lze uvést situaci, kdy šel člen rodiny klékaři, popsal mu nemoc apřinesl od něj lék nebo popis léčebného postupu. Nebyla nutná žádná technologie, ale stačila lidská síla apřenos informací, který mohl být písemný nebo slovní. Využívání poslů bylo velmi časté iv armádě, protože ta se často nacházela mimo území dostupné zdravotní péče. Vnámořnictvu využívali systém vlajkových signálů, které se používají dodnes. International Code of Signals (Mezinárodní signální kód) měl 40 signálů aněkteré znich lze označit za telemedicínské (např. žádám lékařskou pomoc, mám na palubě lékaře, všichni na palubě zdraví, žádám povolení kpříjezdu apod.) (Středa, Hána, 2016).

Počátek rozvoje telemedicíny sahá do období po vynálezu rádiového atelefonního spojení v19. století. Spojuje se svyužitím telegrafu během války Severu proti Jihu, který byl využíván na předávání zpráv opočtu raněných ak objednávkám zdravotnických potřeb. Někteří historici uvádějí, že prostřednictvím telegrafu byly poskytovány iprvní telemedicínské konzultace. Telegrafii vystřídalo rádiové spojení atelefonování, později televize asatelitní přenos.

Jako předzvěst moderní medicíny je uváděna ilustrace zčasopisu Radio News for April (1924), kde malý chlapec (pacient) komunikuje slékařem přes obrazovku připomínající starý televizor. Zároveň má kdispozici jakýsi kabel, který sloužil „vzdálenému“ lékaři kpřenosu ozev srdce pacienta. Vhorní části kresby byl nápis The Radio Doctor – Maybe! (Doktor přes rádio – Možná!) (obr. 1). Celý obraz vytvářel dojem dnešní telekonference.

Obr. 1 The Radio Doctor – Maybe! (zdroj: Radio News, 1924)

Přibližně ve stejné době byl zveřejněn diagram vysvětlující fungování „teledactylu“ (význam slova: tele [na dálku, daleko] adactylis zřec. prst) (obr. 2). Teledactyl byl považován za nástroj budoucnosti, pomocí kterého bude lékař jakoby „cítit“ pacienta na dálku. Lékař apacient manipulovali sovládacími prvky přístroje stejným způsobem. Lékař tak mohl prostřednictvím televizní obrazovky sledovat dění vpokoji pacienta. Každý pohyb (dactyl) provedl prostřednictvím ovládacích prvků rádiovým přenosem. Dálkové ovladače byly citlivé na zvuk ateplo, což je důležité pro budoucí diagnostiku (Novak, 2012). Vroce 1925 byl publikován na titulní straně časopisu Science and Invention podobný obrázek „rádiového lékaře“ poskytujícího péči na dálku pomocí zvuku avidea (obr. 3) (Shulder Rheuban, Krupinki, 2018). Zajímavostí je, že vté době neexistovala televize.

Obr. 2 Diagram vysvětlující fungování „teledactylu“ (1924) (Novak, 2012)

Obr. 3 Rádiový lékař (1925) (Shulder Rheuban, Krupinki, 2018)

Na vývoji telemedicíny se významně podílely Spojené státy americké, důvodem bylo překonávání velkých vzdáleností, pokud se pacient chtěl dostat klékaři (Středa, Hána, 2016).

Rozvoj telemedicínských postupů úzce souvisel zejména se zahájením kosmického výzkumu v60. letech 20. století. Technologie telemedicíny se využívala vrámci vládních programů pro sledování akontrolu kosmonautů během vesmírných letů. Americké asovětské programy vyvíjely technologie zaměřené na monitorování fyziologických parametrů kosmonautů, např. vitálních funkcí, činnosti srdce, EKG, EMG, EEG. Časem se telemedicína posunula blíže klidem avznikaly projekty mimo kosmický prostor. Začala se využívat kdohlížení např. na pracovníky na vrtných plošinách, vrurálních oblastech ake vzdělávání akonzultacím mezi odborníky. Vroce 1964 byl vUSA zahájen obousměrný kamerový přenos mezi psychiatrickým institutem ve státě Nebraska advě stě kilometrů vzdálenou nemocnicí vNorfolku. Přenos se využíval zejména pro vzdělávání akonzultace mezi odborníky apraktickými lékaři (Hajdu, 2016).

V70. letech 20. století vUSA byla ověřována spolehlivost telemedicínské komunikace přes satelit. Realizovaly se iprvní telemedicínské pokusy vJaponsku. Vznikaly telemedicínské projekty, jejichž cílem bylo prověřit možnost medicínské pomoci vizolovaných oblastech prostřednictvím využití videokonferencí (včetně možnosti např. teleradiologických atelepatologických supervizí), hlasových komunikací amožností výměny dat. Tyto se nadále rozvíjely iv rámci pečovatelských služeb, distanční medicínské péče, vzdělávání (telemedicínské e-learningové kurzy pro lékaře, sestry adalší zdravotnické pracovníky), ale ivědeckého výzkumu.

Významným mezníkem bylo vroce 1968 založení klíčového projektu telemedicíny, který spojoval nemocnici Massachusetts General Hospital (MGH) aletiště Logan. Zdravotničtí pracovníci na letišti vtzv. „zdravotnické stanici“ byli propojeni pomocí mikrovlnné radiace sMGH. Poskytovali „pohotovostní služby“ cestujícím izaměstnancům letiště 24 hodin 7 dní vtýdnu. Doktor Kenneth T. Bird, pneumolog této nemocnice, pravděpodobně poprvé použil termín telemedicína. Úsilí otelemedicínu na MGH pokračovalo io dva roky později prostřednictvím „telepsychiatrického“ spojení snemocnicí Veterans Administration Hospital vBedfordu ve státě Massachusetts, která zůstala vprovozu do roku 1980 (Shulder Rheuban, Krupinki, 2018).

Vývoj ainovace voblasti zdravotnictví pokračují v21. století exponenciální rychlostí. Telemedicína se stala hlavním proudem vmnoha oblastech zdravotní péče astále více se přijímá jako legitimní av některých případech ipreferovaný způsob poskytování zdravotní péče (Shulder Rheuban, Krupinki, 2018).

2.2Definice telemedicíny, telemedicínské služby

Telemedicína se ve světě dělí na dvě části:

■Poskytovat klinickou podporu.

■Využívat různé typy IKT.

–vdlouhodobém sledování

2.3Benefity abariéry telemedicíny

2.4Implementace telemedicíny do medicínských oborů

Literatura