Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Ilona Kopecká

PSYCHOLOGIE 2. DÍL

Učebnice pro obor sociální činnost

Recenzentka: Mgr. Jana Uhrová

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

© Grada Publishing, a.s., 2012

Cover Photo © fotobanka allphoto, 2012

Autorem obrázků 1–55 Mgr. Petr Němec.

Ostatní obrázky a fotografie dodala autorka.

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

jako svou 4927. publikaci

Odpovědná redaktor Mgr. Ivana Podmolíková

Sazba a zlom Karel Mikula

Počet stran 160 + 4 stran barevné přílohy

1. vydání, Praha 2012

Vytiskla Tiskárna PROTISK, s.r.o., České Budějovice

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění ale nevyplývají pro autory ani pro nakladatelství žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-247-3876-5

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-8226-3 ve formátu PDF

ISBN 978-80-247-8227-0 ve formátu EPUB

Předmluva

Vážení žáci sociálních oborů,

v prvním díle učebnice psychologie jste získali informace z obecné a vývojové psychologie. Jejich osvojení vám umožní lépe pochopit další učivo. Ve druhém díle učebnice psychologie se vám otevřou další oblasti této zajímavé vědy o člověku, jejichž znalost vám poslouží k opravdovějšímu pochopení principů práce s lidmi a umožní tvořivě nahlížet na vlastní prožívání, chování a životní příběh. Znalosti z psychologie osobnosti vám zprostředkují celistvější poznávání lidí ve vašem okolí, snazší pochopení motivace a příčin jejich chování. V kapitole o komunikaci poodhalíte možnosti zdokonalení vaší komunikace v osobním i pracovním životě. Znalosti z obou těchto kapitol využijete při učení se o základech psychodiagnostiky, tedy hodnocení lidí, které slouží k podrobnějšímu poznání kvalit a potřeb klienta a tím ke zkvalitnění naší práce s ním.

Hodně úspěchů při studiu a práci s lidmi přeje

Mgr. Ilona Kopecká

Tato učebnice obsahuje učivo, které vychází ze schválených Rámcových vzdělávacích programů Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy České republiky. V učebnici jsou zpracovány informace z odborné literatury, jejíž seznam slouží jako vodítko pro další studium psychologie.

1 Psychologie osobnosti

Vzdělávací cíle

Poprostudování této kapitoly budete schopni:

- definovat pojem osobnost

- vysvětlit strukturu osobnosti

- vyjmenovat apopsat přehled základních teorií osobnosti

- definovat apopsat rysy osobnosti

Psychologie osobnosti sezabývá studiem struktury, vývoje adynamiky osobnosti. Zkoumá zejména:

- Psychický život jednotlivých osob (proč ajací lidé jsou, jaké jsou jejich psychické procesy, životní příběh aokolnosti utváření osobnosti)

- Individuální rozdíly mezi osobami (jak ačím selidé odsebe liší)

- Lidské vlastnosti (jaké jsou, včem si jsou jednotliví lidé podobní)

1.1 Pojem osobnost

Člověk je biologická aspolečenská bytost. Zpohledu biologie patří ketřídě savců rodu Homo sapiens (člověk moudrý). Charakterizuje jej vzpřímená chůze, ruce přizpůsobené kpráci avysoce vyvinutý mozek (Štefanovič, Greisinger, 1985). Člověk je však také tvor společenský (zoon politikon– dle Aristotela). Termín osobnost sevyvinul zeslova osoba. (Vlatinském jazyce slovo persona– osoba znamená maska, kterou si herci nasazovali při představeních vřeckém ařímském dramatu. Maska vyjadřovala podstatu figury vdramatu. Maska však také může zahalovat pravou tvář.)

Termín osobnost vpsychologii používáme pro každého člověka, protože každý znás je jedinečná aneopakovatelná bytost. Každý člověk, každá osobnost je originál. Osobnost je člověk jako člen lidského společenství. Člen, který je charakterizován souhrnem složitých vlastností, projevujících sevtypicky lidském chování. (Vužším slova smyslu používáme termín osobnost ivjiných oblastech lidské činnosti. Nejčastěji jako označení pro někoho významného nebo mediálně známého– celebrita.) Osobnost je člověk sevšemi svými biologickými, psychickými asociálními znaky (Rozsypalová, Čechová, Mellanová, 2003). Nejsnáze při poznávání osobnosti můžeme identifikovat biologické asociální znaky, tedy například pohlaví, vzrůst, barvu vlasů či zjakého sociálního prostředí daná osobnost pochází. Psychické znaky rozlišíme ažpři bližším adelším poznávání. Jednotliví lidé seodsebe odlišují. Rozdíly, kterými serůzní jeden člověk oddruhého, nazýváme individuální rozdíly (pohlaví, věk, výška, schopnosti, pracovní tempo). Rozdíly, kterými seodlišují celé skupiny lidí, senazývají typologické rozdíly (některé vlastnosti jsou typické pro celou skupinu lidí– např. tělesná konstituce, způsob uspokojování potřeb, zájmy).

Vprůběhu vývoje psychologické vědy bylo formulováno mnoho pojetí adefinic osobnosti. Tyto definice by bylo možné rozmístit naosu, která spojuje zcela opačné názory:

- Osobnost je něco, co skutečně existuje aco má skutečné účinky (teoretici „já“– C. R. Rogers).

Tab. 1 Přehled teorií osobnosti (podle V. J. Drapela, 1997)

Pól „A“ – osobnost je dedukce zchování, pojetí osobnosti klade důraz naměření ahodnocení osobnosti. Omezuje osobní svobodu– osobnost je rozvíjena zvenku, přizpůsobuje se, je kladen důraz naučení aúčinné chování. Zdroj rozvoje přichází zvenčí– vnější vztahy (rodina, přátelé, sociální partneři).

- Behaviorizmus

- Teorie učení

- Rysová afaktorová teorie

- Interpersonální teorie

- Individuální psychologie

- Psychosociální teorie

- Psychoanalytická teorie

- Analytická teorie

- Teorie pole

- Systematický eklekticizmus

- Holistická teorie

- Logoterapie

- Fenomenologie

- Teorie „já“

- I. P. Pavlov, C. L. Hull, B. F. Skiner

- J. Dollard, N. E. Miller

- R. B. Cattell

- K. Horneyová, H. S. Sullivan

- A. Adler

- E. Fromm, E. Erikson

- S. Freud

- C. G. Jung

- K. Lewin

- G. W. Allport

- K. Goldstein, A. Maslow

- V. E. Frankl

- E. Husserl, A. W. Combs, D. Snygg

- C. R. Rogers

Pól „B“– není zdůrazňováno měření ahodnocení osobnosti, je kladen důraz naosobní svobodu, osobnostní rozvoj zevnitř, sebeaktualizaci. Osobnost je reálná sama osobě, zdroj rozvoje je možný zevnitř– vnitřní vztahy (sebepojetí, sebevýchova, osobnostní rozvoj).

- Osobnost je pouze odvozenina (dedukce) zchování, které je jediným přímo pozorovatelným aměřitelným jevem (behavioristé– I.P. Pavlov, C. L. Hull, B. F. Skinner).

Mezi těmito dvěma hraničními teoriemi osobnosti existuje celé spektrum dalších teorií, které vycházejí zjednotlivých psychologických škol asměrů. Kjejich pochopení je zapotřebí hlubší studium psychologie. Přehled jednotlivých teorií osobnosti (ajejich autorů azastánců) je vtabulce 1 seřazen právě podle polarity pojetí.

Jednotlivé teorie osobnosti vycházejí zcelkové životní filozofie jejich autorů amnohdy jsou odrazem jejich životního příběhu, zejména dětství adospívání.

Souhrnně můžeme pojem osobnost vymezit:

- Osobnost je člověk sevšemi svými biologickými, psychickými asociálními znaky.

- Jednotlivé vlastnosti osobnosti jsou spojeny auspořádány určitým způsobem anavzájem seovlivňují (osobnost je celek).

- Pojem osobnost vyjadřuje zároveň iodlišnost jedince odostatních lidí (individuální atypologické rozdíly).

- Psychické vlastnosti osobnosti jsou úzce spjaty sjejími biologickými aspolečenskými vlastnostmi.

Všechny vlastnosti osobnosti seprojevují zejména včinnostech, vchování, vjednání. Pro pracovníka vpomáhající profesi je velmi důležité sledovat reakce achování lidí vrůzných situacích asnažit seporozumět jejich projevům. Stejně tak semůžeme očlověku mnoho dozvědět rozborem výtvoru jeho činnosti ajejích výsledků (Rozsypalová, Čechová, Mellanová, 2003).

1.2 Utváření osobnosti

Navývoj osobnosti působí tři významné faktory:

- Vnitřní biologické podmínky– vrozené předpoklady, zakódované vgenech jako dědictví popředcích, vlivy působící navývoj plodu (onemocnění matky, nesprávná výživa, stresové situace, toxické nebo návykové látky) avlivy působící nadítě během porodu atěsně poněm: například obtížně probíhající porod, závažné poranění či onemocnění během nebo těsně poporodu (zlomenina, nedostatek kyslíku, porodní apoporodní otoky)

- Vlivy prostředí:

- Přírodní, klimatické podmínky, vekterých člověk žije

- Kvalita životního prostředí– ekologické vlivy

- Změny životního prostředí, které způsobila lidská činnost– rozvoj průmyslu atechniky

- Sociální prostředí, vekterém člověk vyrůstá– rodina, dětský kolektiv vmateřské škole, veškole, rodiče, vychovatelé, učitelé, vrstevníci, spolupracovníci, celá společnost

- Kulturní ainformační instituce vmístě bydliště– druhy škol, kulturní zázemí adosažitelné možnosti (knihovna, divadlo, galerie, muzea apod.)

- Společenské změny vširší společnosti vprůběhu života jedince (změny politických aekonomických režimů, války, katastrofy)

- Učení avlastní činnost člověka– veškeré činnosti vprůběhu života: hra, učení, práce, zájmové činnosti, výchova, sebevýchova včinnostech (dovednosti, znalosti, vědomosti) (Rozsypalová, Čechová, Mellanová, 2003).

1.3 Struktura osobnosti

Struktura osobnosti je uspořádání vlastností osobnosti dodiferencovaného celku, který vytváří relativně stabilní apro danou osobnost typické podmínky psychického reagování (Štefanovič, Greisinger, 1985). Tuto definici si můžeme vysvětlit vmetafoře (přirovnání) kaleidoskopu– krasohledu. Při pohledu dokrasohledu vidíme nějaké množství různě barevných obrazců vurčitém uskupení. Při pohybu seobrazce vkaleidoskopu změní avytvoří jiný obrazec. Obrázky jsou pokaždé jiné, apřece stejné. Barvy atvary můžeme přirovnat kvlastnostem osobnosti, které mají určitou strukturu, jež je relativně stálá, zároveň proměnlivá podle daných podmínek. Napodněty reaguje typicky– změnou obrazce. Zaurčitých okolností při zachování stejných podmínek sevytvoří podobný vzor.

Struktura vlastností osobnosti:

- Dynamické vlastnosti– temperament

- Vztahově-postojové vlastnosti (postoje, citové vztahy, charakterové vlastnosti, světový názor)

- Aktivačně-motivační vlastnosti (pudy, zájmy, city, potřeby, záliby, životní plány)

- Výkonové vlastnosti (schopnosti, dovednosti, vědomosti, návyky)

- Vlastnosti psychických procesů astavů (vlastnosti vnímání, paměti, pozornosti, myšlení atd.)

- Seberegulační vlastnosti (vůle, sebeuvědomování, sebekritika, sebehodnocení)

Obr. 1 Struktura osobnosti

Vsoučasné době seuplatňují tři různé vzorce pro popis struktury osobnosti:

- Vrstvová koncepce

- Typologická koncepce

- Faktorová koncepce

Vrstvová koncepce navazuje namyšlenky Platóna aAristotela. Vsoučasné psychologii je propagována zejména vněmecky mluvících zemích. Vrstvová koncepce chápe osobnost jako vnitřně členěnou strukturu vrstev, které sevzájemně prolínají. Jednotlivé duševní jevy tedy nelze vždy jednoznačně přiřadit konkrétní vrstvě. Příkladem tohoto pojetí je Freudova struktura osobnosti. Obsahuje tři subsystémy:

- Id– „ono“– vrstvaovlivňovaná pudy, nevědomá, toužící poslastech auspokojení, princip slasti (potlačované sexuální touhy)

- Ego– „já“– vrstva, která zprostředkovává vztah srealitou, vědomá, racionální, princip reality (běžný reálný, rozumný život)

- Superego– „nadjá“– svědomí, princip dokonalosti (jací bychom chtěli být)

Typologická koncepce vychází zpředpokladu, ženěkteří lidé jsou si poduševní stránce výrazně podobní adají sezařadit doskupin surčitým vzorcem osobnostních vlastností– typem. Typologických soustav je velké množství, dělí senapsychologické, které rozlišují osobnostní typy nazákladě psychologických proměnných (jaké má člověk hodnoty, zda je spíše extravertní či introvertní), anabiopsychologické, které spojují tělesné aduševní vlastnosti (vzhled apovaha).

Faktorová koncepce vychází zezkoumání reakcí určitého počtu osob naurčitý počet standardních situací (představují situace životní). Sledují sereakce intelektové aemoční, postoje, motivace.

Tab. 2 Přehled faktorů osobnosti podle R. B. Cattella (dotazník HSPQ pro mladistvé, Cattell, 1970)

Kladný pól

Záporný pól

Společenský, seživým projevem citů

Uzavřený, sezdrženlivým projevem citů

Inteligentní

Sméně rozvinutým intelektem

Stabilní, citově vyrovnaný

Labilní, snadno vyveden zcitové rovnováhy

Vznětlivý temperament

Klidný, flegmatický temperament

Dominantní

Submisivní

Bezstarostně nadšený

Střízlivě vážný, sobavami

Svědomitý, odpovědný, vytrvalý

Nesvědomitý, nespolehlivý, málo vytrvalý

Smělý, aktivní, dobrodružný

Zranitelný, hned tuší nebezpečí

Citlivý klidem, nebo ikekultuře apřírodě

Věcný, tvrdě realistický

Uzavřený dosvých vnitřních problémů

Podnikavě družný

Nejistý, spocity viny

Sebejistý, plný síly

Soběstačný, má své cíle

Závislý nadruhých, nanázorech autority, nakonvenci

Sebeovládání dobré

Sebeovládání slabé

Napjatý, dráždivý, sobavami

Klidný, uvolněný

1.4 Rysy osobnosti

Každý člověk má nějaké charakteristické projevy, povahové vlastnosti, které vpsychologii označujeme jako rysy osobnosti. Rys osobnosti je tedy psychická vlastnost, která seprojevuje určitým způsobem jednání, chování, prožívání typickým pro danou osobu aje vprůběhu života poměrně stálá (Rozsypalová, Čechová, Mellanová, 2003). Rys je pozorovatelná vlastnost, která nám umožňuje předpovědět, co daná osoba učiní vjisté situaci (populárně setéto skutečnosti využívá vdetektivních příbězích). Přeneseně hovoříme orysech člověka jako ojeho podobě vetváři (měkké rysy, ostré rysy). Protože rysů osobnosti anáhledů naně je vsoučasné době více, není vpsychologii vypracován přesný systém rysů osobnosti.

Tab. 3 Přehled základních protikladů vosobnosti (podle Dethlefsen, Dahlke, 1995; Jung, 1992; Leary, 1957 in Čáp, Mareš, 2001)

Vlastnostimorálně schvalované

Vlastnosti asíly zavrhované („stín“– např. potlačovaná agresivita nebo sexualita)

vědomí

nevědomí

extraverze

introverze

aktivita

pasivita

intelekt

emoce

vnímání (střízlivé, věcné)

intuice (vytušení skrytých souvislostí)

myšlení (střízlivé, vědecké, praktické)

prožívání (umělecké, fantazie)

láska

sex

vůle kmoci, snaha vyniknout

sociální cítění, snaha pomáhat druhým

dominance

submise

láska (afiliace)

nenávist (hostilita)

vlídnost vevztahu klidem

přísnost vevztahu klidem

dávat, pečovat, milovat

brát, přijímat péči, být milován

mužské vlastnosti

ženské vlastnosti

Vlastnosti uvedené vtabulce 3 jsou polarizované. Možná sevám zdá nespravedlivé, žeemoce, sociální cítění, prožívání aženské vlastnosti autoři zařazují dozavrhovaných. Vycházejí ztoho, žečlověk ovládaný vášněmi atouhou podobru může napáchat vesvém okolí velké škody namezilidských vztazích. Přiklání sekpoužívání rozumu akespravedlnosti. Lidé mají jednotlivé rysy vrůzném stupni nebo vrůzné formě. Jen malé množství lidí můžeme jednoznačně charakterizovat jako výrazně avždy dominantní, jako vždy nenávistné apřísné klidem. Většina lidí má tyto vlastnosti vurčité míře. Podřizují setam, kde je to nutné, jsou přísní tam, kde to vyžadují okolnosti, anenávidí vechvíli, kdy jim bylo velmi ublíženo. Stejně tak tam, kde mají zodpovědnost, sechovají dominantně ařídí situaci, pokud nejsou překračovány společenské normy, jsou tolerantní, kmilým lidem vlídní apřátelští. Lidé, kteří nemají vlastnosti krajně vyhraněné, sevětšinou lépe přizpůsobují alépe seorientují achovají vrůzných životních situacích. Lidé sextrémními formami rysů osobnosti mívají život obtížnější, hůře sepřizpůsobují životním situacím.

Ksouhrnnému označení rysů osobnosti sejiž odstarověku užíval termín temperament acharakter. Temperament zahrnuje spíše biologicky určenou stránku osobnosti, charakter převážně společensky určenou stránku osobnosti. Temperament icharakter jsou vzájemně spjaty (Rozsypalová, Čechová, Mellanová, 2003).

Otázky, úkoly acvičení kupevnění učiva

1. Uveďte významné osobnosti české historie aliteratury.

2. Namalujte svoji masku, takovou, která vás nejvíce vystihuje. Namalujte také masku, která by dobře zahalila vaše slabosti nebo nechtěné vlastnosti.

3. Uveďte další příklady znaků osobnosti akonkretizujte je podle vámi vybrané osoby (spolužačka, rodinný příslušník, přítel).

4. Jakých rysů osobnosti si nasobě nejvíce ceníte?

5. Vyberte si konkrétní osobu avypište dotabulky její charakteristické znaky.

Tab. 4 Znaky osobnosti

Znaky osobnosti

Příklady

Vlastní příklady ajejich konkretizace

biologické znaky

pohlaví, věk, výška, barva očí atd.

psychické znaky

dovednosti, schopnosti povahové rysy atd.

sociální znaky

bydliště, rodina, přátelé, škola, zaměstnání atd.

1.5 Vrozené dispozice avlastnosti osobnosti

Vzdělávací cíle

Poprostudování této kapitoly budete schopni:

- vysvětlit pojem temperament

- pojmenovat aobjasnit základní typologie temperamentu

- vymezit pojem vlohy

- rozlišit druhy vloh

Zavrozené vlastnosti osobnosti považujeme tělesné zvláštnosti (tělesný vzrůst, vzhled, náchylnost kporuchám či nemocem) azvláštnosti vyšší nervové činnosti– temperament avlohy.

1.5.1 Temperament

Jako temperament označujeme souhrn vlastností organizmu, které určují dynamiku aintenzitu celého prožívání achování osobnosti (Štefanovič, Greisinger, 1985). Jedná setedy orychlost vzniku reakcí (jak rychle senadchneme, rozzlobíme, zamilujeme), ojejich sílu (jak moc senadchneme, rozzlobíme, zamilujeme), odélku jejich trvání astřídání (tedy jak dlouho jsme nadšení, rozzlobení, zamilovaní).

Nejstarší teorii temperamentu vypracoval řecký lékař Hippokrates (5.–4. století př. n.l.) apozději ji upravil lékař Galenos (2. století př. n.l.). Řečtí lékaři sedomnívali, žečlověk sechová podle toho, jaká tekutina(šťáva) vjeho těle převládá. Čtyři „šťávy“:

- sanguis– krev

- cholé– žluč

- flegma– hlen

- melaina cholé– černá žluč

Dle nich odvozujeme čtyři základní druhy temperamentu – sangvinik, cholerik, flegmatik, melancholik. Vtabulce 5 jsou uvedeny základní charakteristiky jednotlivých temperamentů.

Tab. 5 Typologie dle Hippokrata

Temperament

Žádoucí vlastnosti

Nežádoucí vlastnosti

sangvinik

optimizmus, veselost, sdílnost, otevřenost, družnost, citová vřelost, živost, iniciativa, aktivita, podnikavost, pohotovost, družná přizpůsobivost

povrchnost, mělké city, přílišná sdílnost ažvanivost, snadná ovlivnitelnost, nestálost, přelétavost, těkavost, nedůslednost, konformizmus

flegmatik

dobromyslnost, snášenlivost, samostatnost, rezervovanost, pevná citová pouta, trpělivost, rozvážnost, vytrvalost, přemýšlivost, konzervatizmus

citový chlad, uzavřenost, nespolečenskost, váhavost, nepřizpůsobivost, pomalost, pasivita ažlenost

cholerik

vášnivost, sebevědomí, samostatnost, vůdcovství, obětavost, zásadovost, otevřenost, důkladnost, energičnost, sdílnost, altruizmus

výbušnost, dráždivost, impulzivita, nesnášenlivost, nesmířlivost, panovačnost, fanatizmus, narcizmus, netrpělivost, urážlivost, neukázněnost

melancholik

oddanost, věrnost, velkorysost, hlubokomyslnost, skrývaná citovost, svědomitost, spolehlivost, odpovědnost, ukázněnost, ústupnost akompromisy

přecitlivělost, pesimizmus, zasmušilost, uzavřenost, samotářství, plachost, skleslost, roztržitost, bázlivost, vyčerpanost, vztahovačnost, egoizmus

Obr. 2 Typy temperamentu

Uvedené názvy jednotlivých typů temperamentu seužívaly pomnoho staletí abyly ponechány ivterminologii moderní psychologie, přestože současná věda nevysvětluje rozdíly vevlastnostech temperamentu tělesnými tekutinami, ale vlastnostmi nervových procesů. Těmito vlastnostmi sezabýval ruský fyziolog, psycholog alékař Ivan Petrovič Pavlov. Podle vlastností nervových procesů Pavlov rozlišil tři základní vlastnosti nervových procesů– sílu, vyrovnanost apohyblivost. Jedinec sesilnými nervovými procesy je odolný, správně abez obtíží reaguje inavelmi silné podněty. Nevadí mu ani rušivé podněty jako hluk, dovede sedobře soustředit napráci. Jedinec seslabými nervovými procesy potřebuje ksoustředění pozornosti klidné prostředí, silné podněty prožívá jako nepříjemnou zátěž. Při vyrovnaných nervových procesech má člověk dostatečně silný útlum, umí bez obtíží utlumit své projevy (ztišit hlas, zklidnit pohyb, ovládnout afekt), při nevyrovnaných má člověk nižší útlum, aproto hůře ovládá své afekty. Pohyblivost nervových procesů seprojevuje vrychlosti asnadnosti přechodu korových buněk odjednoho procesu kdruhému, atedy krychlosti přizpůsobení sejedince změněným podmínkám (rychlost, postřeh, hbitost). Při práci sklienty je důležité sledovat úroveň jejich nervových procesů. Můžeme tak lépe odhadnout stupeň pomoci, možnosti přístupu aschopnost zvládnout náročnou situaci.

Pohyblivost nervových procesů je důležitá při výkonu takových činností, vekterých je potřeba rychle reagovat naměnící sepodmínky (kolektivní sporty– hokej, fotbal, košíková, řízení dopravních prostředků, doprovázení klienta vnepřehledném terénu– streetworker). Pohyblivost nervových procesů odpovídá také zarychlost střídání nálad ajejich trvání.

Tab. 6 Vlastnosti nervových procesů podle I. P. Pavlova

Temperament

Vlastnosti nervové soustavy

Vlastnosti prožívání achování

vzruch

útlum

rovnováha

pohyblivost

sangvinik

silný

silný

značná

značná

živost, pohyblivost, nestálost

flegmatik

slabý

silný

značná

malá

pomalost, mírnost, malá přizpůsobivost změnám

cholerik

silný

slabý

malá, převládá vzruch

značná

ukvapenost, výbušnost, velmi malé ovládání se

melancholik

slabý

slabý

malá, převládá útlum

malá

pomalost, zabrzděnost, přetrvávání citů

Podle tělesné stavby vytvořil typologii německý psychiatr Ernst Kretschmer, který si povšiml souvislosti mezi tělesnou stavbou (konstitucí) aonemocněním schizofrenií nebo maniodepresivní psychózou (bipolární porucha). Kretschmer předpokládal, žeexistuje souvislost mezi tělesnou stavbou avlastnostmi osobnosti iuzdravých lidí. Kretschmerova typologie rozlišuje tři typy tělesné konstituce:

- Pyknický– zřeckého pyknos– tlustý, pevný

- Leptosomní– astenický, zřeckého leptos– tenký, prázdný

- Atletický– zřeckého áthleon– zahrnující přirozený lidský pohyb (již vestarověku převedený dozákladních sportovních odvětví)

Obr. 3 Konstituční typy

Tab. 7 Konstituční typologie

Stavba těla

Typ temperamentu, osobnosti

Název tělesného typu

Charakteristické zvláštnosti

Pojmenování

Charakteristické zvláštnosti

piknický

Nízká, otylá postava, kulaté formy, krátké končetiny sochablým svalstvem, vyvinuté tělesné dutiny stendencí ukládání tuku (břicho)

cyklotymní

Dobrosrdečný, společenský, družný. Otevřený, málokdy serozčiluje. Trochu těžkopádný, často naivně sebevědomý, podnikavý. Vnáročných situacích neztrácí hlavu. Rád holduje požitkům (jídlo, pití, milování).

leptosomní

Hubená protáhlá postava sostrými formami. Nízká tělesná váha. Úzká ramena, kostnaté končetiny, šlachovité svalstvo. Dlouhý, úzký aplochý hrudník, viditelná žebra, vpadlé břicho. Mimořádně vyvinutá čelní část obličeje oproti spodní části obličeje.

schizotymní

Dráždivý, nervózní, nebo přísný achladný. Má vždy citlivou povahu, avšak svůj bohatý duševní život navenek neprojevuje. Jeho nálady sepohybují mezi dvěma extrémy: nadšení apatos nastraně jedné, zlostná anervózní hněvivost nastraně druhé. Celkově je vážný, bez humoru, důsledný ažpedantický.

atletický

Souměrně stavěná postava, dobře vyvinutá kostra sesilným svalstvem. Široká ramena ahrudník, který sedolů zužuje.

viskózní

Vnitřně vyrovnaný, klidný ažflegmatický, houževnatý. Navenek seprojevuje klidnými pohyby, málomluvností. Spolehlivý vplnění úkolů, věrný, setrvává nasvých názorech, návycích.

Ztěchto typů pak odvodil tři typy osobnosti– cyklotymní, schizotymní, viskózní.

Carl Gustav Jung, švýcarský lékař, rozlišil dva typy lidské osobnosti:

- Introvert– dosebe uzavřený, žijící svým vnitřním životem. Tichý, má méně přátel, jedná plánovitě, je rozvážný vesvém jednání, opatrný vesvých citech. Má sklony kmlčenlivosti, vespolečnosti preferuje menší skupinky. Je přemýšlivý, empatický pozorovatel.

- Extravert– člověk žijící navenek, družný, společenský, snadno komunikuje, jedná rozhodně arychle ažzbrkle. Rád riskuje, má rád veselou společnost azměnu. Pocitové stránce je velmi otevřený, ale jeho city bývají povrchní. Extravert je méně vnímavý kesvému okolí. Má rád velkou společnost apozornost.

Hans Eysenck, britský psycholog německého původu, vycházel vesvé typologii zklasické řecké typologie aztypologie Jungovy. Kpopisu osobnosti použil termíny extraverze– introverze, jejichž význam odpovídá Jungově typologii, alabilita– stabilita. Labilní člověk oproti stabilnímu bývá úzkostný, podrážděný, spocity méněcennosti, snadno sepoleká, pláče, jeho reakce bývají silné atrvají dlouho. Eysenck také vytvořil test základního osobnostního profilu.

Většinu lidí nelze zařadit jednoznačně dourčitého typu, spíše seunich základní vlastnosti temperamentu vyskytují vrůzném stupni arůzně sekombinují. Příliš vyhraněné typy mívají vespolečnosti obtížnější postavení. Každý typ má kladné izáporné vlastnosti. Kvlastnostem temperamentu je dobré přihlédnout při volbě povolání. Například vtěch povoláních, kde je nutný styk slidmi astřídání činností (služby– číšník, prodavač, pomáhající profese– učitel, zdravotní sestra, lékař, pracovník vsociální činnosti), uspěje člověk převážně extravertní. Naopak umontážní linky, programování, při obsluze monitoru je výhodnější být introvertem (Rozsypalová, Čechová, Mellanová, 2003).

Temperament jako vrozenou vlastnost nemůžeme změnit. Výchovou asebevýchovou avlivem společenských podmínek semohou projevy temperamentu zvýrazňovat nebo tlumit (například pokud jsme vznětliví aprchliví, regulujeme své chování před autoritami– učitel, vychovatel, vpřípadě, žeby nám toto chování mohlo ublížit). Pokud známe svůj temperament, můžeme využívat jeho kladů azmírňovat jeho nedostatky. Nedoporučuje sevšak příliš potlačovat emoce atlumit prožívání, spíše je dobré je ventilovat nabezpečném místě. Potlačování emocí může vést kpsychosomatickým onemocněním, tedy chorobám těla vznikajícím napsychickém podkladě.

1.5.2 Pudy

Pudy jsou velmi staré, vrozené, zakódované biologické mechanizmy. Jsou charakteristické pro skupiny živých organizmů aučlověka vycházejí zjeho nevědomí abiologické podstaty.

Pudy ajejich poruchy

Pud zachování rodu

- Sexuální– rozmnožovací. Voblasti sexuality rozeznáváme pohlavní identitu (cítím sebýt mužem, ženou), orientaci (heterosexuální, homosexuální, bisexuální, jinou), roli (mužskou, ženskou) aaktivitu. Ta může být zvýšená (užen je zvýšená aktivita zvaná nymfomanie, umužů satyriasis), snížená (sexuální dysfunkce), nebo může být jinak zaměřená (sexuální úchylky).

- Rodičovský– souvisí spéčí opotomky. Poruchy tohoto pudu sevyskytují zejména ulidí závislých nebo sduševní nemocí. Prezentují sezáměrnou bezdětností, zanedbáváním výchovy, týráním dětí.

Pud zachování jedince

- Obživný– velmi silný pud, člověk vesnaze sehnat potravu překročí ispolečenské normy. Mezi chorobné změny tohoto pudu počítáme poruchy příjmu potravy– mentální bulimii aanorexii. Mezi poruchy patří například odmítání jídla zdůvodu přesvědčení, žeje „otrávené“– sitiofobie, pojídání výkalů– koprofagie, nebo tzv. piku– pojídání nestravitelných předmětů, omítky, hlíny (některé těhotné ženy, děti).

- Orientační

- Zvídavosti

1.5.3 Vlohy

- Celkové zvláštnosti organizmu (výška, štíhlá postava, robustní silná postava)

- Zvláštnosti smyslových orgánů (zraková ostrost, sluch, čich)

- Zvláštnosti stavby ačinnosti ústřední nervové soustavy (síla, pohyblivost, vyrovnanost)

Tab. 8 Modelové situace– temperament

Typ temperamentu

Reakce– chování

sangvinik

cholerik

melancholik

flegmatik

Tab. 9 Návrh volnočasových aktivit pro klienta

1.6 Získané dispozice avlastnosti osobnosti

- vymezit pojem schopnosti

- pojmenovat aobjasnit stupně adruhy schopností

- vymezit pojem vědomosti adovednosti

- vysvětlit základní dělení dovedností

- vymezit pojem zvyky anávyky

- popsat základní motivační činitele

- vysvětlit pojem charakter apojmenovat charakterové vlastnosti

1.6.1 Schopnosti

- Nadání– souhrn schopností určitého druhu, který umožňuje nadprůměrné výkony vurčitém druhu činnosti. Například nadaný hudebník má dobrý hudební sluch, dobře vybavenou jemnou motoriku, smysl pro rytmus atakt, dobrou auditivní paměť, eventuálně dobrou kapacitu plic apevné svaly.

- Talent– velmi vysoce rozvinutý souhrn schopností. Talent svému nositeli umožňuje vdaném oboru dosáhnout vynikajících výsledků (houslista Pavel Šporcl, zpěvák Karel Gott).

- Genialita– mimořádně rozvinutý talent, který umožňuje vytvářet vrcholná ažepochální díla, jež trvale obohacují lidstvo (Leonardo da Vinci, J. A. Komenský).

- Obecné schopnosti– podmiňují úspěšné vykonávání mnoha činností. Většinou seztotožňují sobecnou inteligencí (šikovný člověk– ten seneztratí). Je to například moudrost, rozvážnost, pružnost myšlení.

- Specifické schopnosti– umožňují úspěšné vykonávání speciálních druhů lidské činnosti (konstruování, programování, řečnění, vyučování amnohé další).

- Primární schopnosti– umožňují rozvoj ostatních schopností (vnímání, představivost, intelekt, emocionalita, psychomotorika).

- Sekundární schopnosti– všechny ostatní lidské schopnosti, které seuplatňují při různých konkrétních činnostech lidí (schopnost číst, psát, vařit, řídit auto) (Štefanovič, Greisinger, 1985).

1.6.2 Vědomosti

1.6.3 Dovednosti

- Senzomotorické– jejich podstatu tvoří propojení smyslového vnímání apohybů (např. sportovní disciplíny, tanec, balet, hra nahudební nástroje)

- Percepční– schopnost velmi přesně vnímat, porovnávat arozlišovat vnímané podněty (např. vůní, chutí, barev, zvuků)

- Zrakově-prostorové– jedná seoschopnost velmi dobře vnímat zrakové aprostorové informace, chápat je, pracovat snimi

- Intelektové– jejich základem je schopnost pracovat sinformacemi avědomostmi. Nejedná sejen oprosté pochopení, ale také následné využití při dalším vzdělávání, tvoření projektů, řešení životních situací (např. studium navysoké škole, celoživotní vzdělávání, publikování odborné literatury)

- Sociální– dovednosti, které umožňují kvalitnější společenské soužití– empatie, altruizmus, schopnost žít vrodině, schopnost dobře vycházet slidmi, navazování kontaktů slidmi, umění přijmout kritiku, umění komunikovat

- Měkké– jejich úroveň nelze jednoznačně aobjektivně změřit. Týkají sezejména umění jednat slidmi, řídit lidi, organizovat je akomunikovat snimi. Patří sem ikolektivní sporty (házená, hokej).

- Tvrdé– jejich úroveň lze jednoznačně změřit, definovat jejich části, množství, počet chyb. Jedná senapříklad opráci snástrojem aobsluhu strojů (řezání, šití, práce nasoustruhu, práce spočítačovým programem), individuální sporty (vrh oštěpem, běh, sportovní střelba, krasobruslení, orientační běh).

1.6.4 Návyky

1.6.5 Zvyky

1.6.6 Motivace

- Impulzy– vycházejí znašeho nitra (uspokojení potřeby hladu, žízně, nedostatku podnětů)

- Incentivy– vycházejí zokolního prostředí (např. líbí senám kabelka, osloví nás spolucestující, zafouká studený vítr, přes cestu přeběhne černá kočka)

- Uvědomělé– většinu svých motivů si člověk uvědomuje (zima, hlad, touha popřátelství, dosažení studijního či pracovního úspěchu, nenávist, náklonnost, pobídka odjiného člověka: „Přineste mi prosím dokumentaci“)

- Neuvědomělé– vpřípadě, kdy si své jednání achování neumíme vysvětlit, zdůvodnit. Tyto neuvědomělé motivy vycházejí ztakových obsahů vědomí, které jsou vyvolány vnitřními rozpory, našimi potlačenými přáními, touhami nebo pudy. Neumíme si vysvětlit, proč jsme náhle zčervenali, byli naněkoho agresivní, náhle jsme změnili rozhodnutí vnaprosto přehledné azdánlivě bezpečné situaci. Přestože si plně neuvědomujeme motivy, je naše chování ajednání vždy motivované. Vpráci slidmi je dobré umět naše jednání achování regulovat aneuvědomělé motivy pojmenovávat apracovat snimi vrámci svého osobního rozvoje.

- Natuto školu brali bez přijímacích zkoušek.

- Žákyně má vrodině pracovníky vsociálních službách, kteří jí opráci vyprávěli.

- Natuto školu sehlásila nejlepší kamarádka.

- Budova školy stojí blízko bydliště žákyně.

- Pracovníci vsociálních službách sedobře uplatní natrhu práce, vtéto oblasti takřka není nezaměstnanost.

- Vtelevizi byl dojemný film zprostředí sociálních služeb, sjehož hlavní hrdinkou sežákyně ztotožnila.

- Žákyně chce pomáhat potřebným lidem.

- Vživotě rodiny žákyně sevyskytla náročná sociální situace, kterou rodina zvládla surčitými ztrátami. Žákyně chce vtomto oboru získat co nejvíce zkušeností, aby předešla budoucím ztrátám vesvízelných situacích.

- Žákyně chce získat maturitu.

- Vevyšším ročníku této školy studuje přítel žákyně.

- Rodiče žákyni donutili podat přihlášku natento typ školy.

- Škola byla doporučena výchovným poradcem.

- Žákyně přestoupila zjiného typu školy, kde nebyla spokojená skolektivem ani učební látkou.

Potřeby

- Vrozené– biologické, primární potřeby, které má člověk odnarození, zajišťují přežití organizmu (potřeba kyslíku, příjmu potravy atd.). Neuspokojené potřeby vyvolávají neklid, bolest, nepříjemné pocity, uspokojené potřeby vyvolávají příjemné pocity. Udržení existence organizmu vyžaduje pravidelné uspokojování těchto potřeb.

- Naučené– sociální, sekundární, získáváme je žitím vespolečnosti aučíme sejim vprůběhu života. Patří mezi ně zejména potřeby jistoty abezpečí, lásky apřátelství, společenského přijetí auznání, seberealizace, estetické potřeby. Neuspokojení těchto potřeb nemusí vést kzániku organizmu, ale často vede kduševní bolesti, citovému strádání ak poruchám zdraví.

- Krátkodobé– obstarání potravy, setkání spřáteli, odpolední vycházka, vypracování domácího úkolu, návštěva knihovny, zakoupení nového oblečení

- Střednědobé– úspěšné zakončení studia, dovolená umoře, dokončení velkého projektu, upevnění partnerského vztahu

- Dlouhodobé– založení rodiny, postavení domu, splacení hypotéky, výchova dětí, zvyšování odbornosti vceloživotním vzdělávání

- Poznávací– např. cestování, četba odborné literatury, další sebevzdělávání, vědecké bádání, návštěva výstavy, surfování pointernetu

- Estetické– např. poslech hudby, výtvarné umění, návštěva galerie, koncertu, divadla, sledování hodnotného filmu, fotografování krásných věcí, přírodních krás

- Sociální (společenské)– např. práce vedoucího zájmového kroužku, dobrovolnická činnost, návštěva společenských událostí, charitativní činnost

- Přírodní– zahrnují veškeré činnosti týkající sepobytu vpřírodě, práce nazahrádce, pěstování rostlin, chov domácích zvířat, farmářství, pobyt vpřírodě, sbírání hub, rybaření adalší

- Sběratelské– sběr atřídění předmětů majících zvláštní hodnotu pro sběratele – sbírky známek, odznaků, starých hraček, tácků, etiket, kamenů, filmů

- Obchodní– většinou setýkají materiálních statků, uzavírání obchodních transakcí, nakupování, prodej, inzerování těchto činností vmédiích

- Technické– veškeré zájmy týkající sestrojů– automobiloví veteráni, sestavování modelů letadel, automobilů, vláčků, lodí. Zájem otechnické vynálezy, chod jednotlivých technických přístrojů apod.

- Výtvarné arukodělné– vyřezávání dodřeva, pletení, drhání, vyrábění zrůzných druhů materiálů, malování natělo amnohé další

- Sportovní– veškeré druhy sportů ať již aktivně provozované, či pasivně sledované zpublika. Mezi sportovní zájmy patří také společensky neschvalované agresivní fandění (hooligans skupiny) ačasto nebezpečné adrenalinové sporty.

- Rozumová– postoj umíme rozumově zdůvodnit („Nesouhlasím seškolním výletem doKrkonoš, protože bych radši jela naodbornou exkurzi dospecializované dětské léčebny. Do Krkonoš mohu jet srodiči, spřáteli, ale zařízení tohoto typu jako soukromá osoba navštívit nemohu.“)

- Citová– emocionálně ovlivněná („Bojím sepsů, protože mne vdětství jeden pokousal.“)

- Iracionální– nevědomá, rozumově nepodložená („Vezmu si dotýmu pouze lidi sbrýlemi, lidé sbrýlemi jsou více inteligentní než ti bez brýlí. Anevezmu žádnou blondýnu, protože blondýnky jsou hloupé.“)

- Přesvědčení– názor, je postoj, vekterém převládá poznávací, rozumová složka. Utváří sevždy vědomě avyjadřujeme jím souhlas nebo nesouhlas, kladný nebo záporný postoj kdanému předmětu, jevu, události (nemám rád matematiku, nesouhlasím sezrušením velké přestávky, mám rád počítačové hry, souhlasím sezavedením školního debatního klubu). Vyslovené přesvědčení seobvykle nazývá mínění.

- Předsudek– postoj, vekterém převládá iracionální, rozumově nepodložená složka. Svůj postoj, názor jsme si neověřili vlastním poznáním, ale převzali jsme všeobecné mínění, které neobsahuje objektivní kritéria (všechny ženy jsou hysterky). Iracionální základ předsudků bývá často historicky podmíněný apřebírá sebez kritického prověření (Skoti jsou lakomí, Němci jsou pořádkumilovní). Pokud je iracionální složka postoje také citově podbarvena, hovoříme ovíře (černá kočka přes cestu znamená neštěstí, čtyřlístek přináší štěstí, nesnáším sousedy, protože kamarád říkal, žejedí chrousty, miluji známého zpěváka, protože jsem oněm četla, žemá rád kočky). „Předsudky jsou jako hřebíky: čím víc sedonich buší, tím víc drží.“ (Alexandre Dumas mladší)

- Stereotyp– šablonovitý způsob vnímání, který není ovlivněn vlastní přímou zkušeností, ale je přebírán audržován tradicí. Stereotyp nemusí být vždy pro hodnocení negativní, šetří nám čas, pomáhá zpracovávat informace azjišťovat všechny souvislosti. Ačkoliv si to vběžném životě často neuvědomujeme, je velice obtížné vnímat věci, události, osoby či skupiny lidí nepředpojatě. Každou novou informaci vždy vztahujeme knaučenému systému hodnot aporovnáváme ji sesituacemi, které jsme zažili nebo je známe zvyprávění. Podle toho, co jsme si zvykli vnímat jako dobré nebo špatné, krásné nebo ošklivé, spravedlivé nebo nespravedlivé, tuto informaci zařazujeme nasvou škálu hodnocení (muži nepláčou, výchova dětí je ženská záležitost, čistota půl zdraví).

1.6.7 Charakter

- Stadium heteronomní morálky– do10 let života. Nejprve dítě přizpůsobuje své chování rodičovským příkazům. Pokud dítě poslechne, dostane semu odměny (úsměv, pohlazení, dárek), pokud neposlechne, může dojít ktrestu (maminka semračí, mluví přísně, zamítne přání). Dítě setedy chová podle požadavku druhých pod nátlakem– pokud nebude pod dohledem autority, nebude plnit požadovanou činnost (úklid hraček, mytí rukou, cumlání palce). Dítě si buduje přehled ospolečenských normách. Dítě ještě nepřijalo požadované normy zasvé, ale již je snimi obeznámeno– má je „vsobě.“ Toto období je charakterizováno „mravním realizmem“– dítě chápe věci ajevy kolem sebe jako dobré nebo zlé. Dobré věci seoceňují (Honza dostane princeznu apůl království), zlé věci setrestají (drak byl zabit).

- Stadium autonomní morálky– zhruba starší školní věk avýš. Dítě jedná nazákladě vlastního svobodného rozhodnutí, má interiorizovány normy, dochází kpřetvoření mravní přirozenosti dítěte. Ví, žebrát cizí věci senemá ne proto, žeje to trestné, ale proto, žeje to nemorální. Pokud takový přestupek proti normě udělá, má výčitky svědomí.

- Mravní vlastnosti– hodnotí ařídí chování ajednání člověka zmravního hlediska. Patří mezi ně zejména spolehlivost × nespolehlivost, zásadovost × bezzásadovost, čestnost × nečestnost, statečnost × zbabělost, pravdomluvnost × nepravdomluvnost, svědomitost × nesvědomitost, odpovědnost × neodpovědnost. Dále nemravnost, podlost, prolhanost, pomlouvačnost, spolehlivost, upřímnost, zákeřnost adalší.

- Světonázorové vlastnosti– názory, poznatky apostoje kesmyslu života, uspořádání společenských vztahů („proč tu jsem, co tu dělám, kam směřuji, jaký to má smysl…“)

- Pracovní vlastnosti– pracovitost, píle, iniciativnost, smysl pro zodpovědnost, houževnatost × lenost, lajdáctví, nedochvilnost

- Vlastnosti vztahu ksobě– vlastní sebehodnocení, sebeúcta, sebedůvěra, hrdost, sebekontrola, sebepohrdání, domýšlivost, přecitlivělost, marnivost, sebepodceňování, poníženost, nadutost, chlubivost

- Odolnost kzátěži– stabilita osobnosti, umožňuje člověku zvládnout obtížné situace různého druhu– katastrofy, krize vevztazích, zátěžové situace vpráci. Oproti tomu labilní osobnosti vtakových situacích snadno selhávají. Odolnost kzátěži vsobě zahrnuje složku temperamentovou (síla nervových procesů) acharakterovou, volní, která sepěstuje výchovou asebevýchovou (tělesným posilováním, překonáváním drobných aposléze větších překážek, učením sevhodných vzorců chování, které nám pomohou překonat těžké chvíle. Například vechvílích zármutku překonat zoufalství avěnovat sesmysluplné činnosti, která pomůže překlenout svízelné chvíle anapomáhá kpostupnému znovuobnovení duševního zdraví.).

- Vytrvalost– je vlastnost vůle, umožňuje vyvinout značné úsilí. Vytrvalý člověk sesnaží ipřes obtíže dosáhnout svého cíle, překonávat překážky. Lidé sméně rozvinutou vytrvalostí sesnadno vzdávají, nevyvíjejí úsilí. Spolu svytrvalostí senadosahování cílů podílí také další volní vlastnosti– sebeovládání arozhodnost.

- Společenské vlastnosti– vlastnosti vztahu kjiným lidem, například obětavost, sobectví, velkorysost, ohleduplnost, taktnost, vlídnost, hrubost, neslušnost, hádavost, závist, vypočítavost, empatie, soucitnost, bezohlednost, rasizmus, pohrdání, lhostejnost, panovačnost, uzavřenost, surovost. Mezi tyto vlastnosti řadíme také altruizmus (alter– druhý, 3. pád altrui– druhému)– dobročinnost, nesobeckost, nezištnost, pro-sociální jednání. Nositel této vlastnosti staví prospěch druhých lidí nad svůj vlastní, je empatický vůči potřebám druhých. Altruizmus je součástí kladného vztahu klidem, tedy takového, kdy lidi bereme takové, jací jsou, sjejich přednostmi ichybami. Neodsuzujeme, nemoralizujeme. Opakem altruizmu je egoizmus (ego– já), sobectví. Jako egoistu označujeme člověka soustředěného pouze navlastní zájmy aprospěch, který je lhostejný vůči potřebám druhých lidí. Egoizmus je součástí záporného vztahu klidem. Součástí tohoto vztahu je také bezohlednost kdruhým, podezíravost, nepřiměřené připisování nepřátelských úmyslů druhým lidem.

- Kontrola ařízení temperamentových vlastností– výchovou asebevýchovou korigované zvládání citových výbuchů, afektů. Nejedná seopotlačování citových reakcí, ale ojejich korekci aregulaci (místo agresivního útoku naspolužačku, která nás rozzlobila, pětkrát vyběhneme poschodech nahoru adolů).

1.7 Poruchy osobnosti

- vymezit pojem poruchy osobnosti

- rozdělit poruchy osobnosti

- popsat jednotlivé poruchy osobnosti

- Paranoidní porucha osobnosti– je charakterizována zvýšenou vztahovačností, dojmem, žeklientovi vokolí někdo škodí. Tito lidé každou událost vztahují nasebe, často si stěžují, podávají trestní oznámení, soudí se. Jejich přesvědčení otěchto událostech však nejsou nevývratná, jak je tomu ubludů. Mohou tedy zaurčitých okolností částečně nahlédnout nanesprávnost svých představ akorigovat své jednání. Do této skupiny patří též silně žárliví lidé.

- Schizoidní porucha osobnosti– jedná seojedince, kteří sehodně stahují dosebe, navazují málo vztahy sdruhými lidmi, věnují sesamotářské činnosti, bývají emočně chladní, nejsou schopni prožívat radost ani nenávist. Mají málo známých, nadměrně sezabývají fantaziemi asvým vnitřním světem, jsou lhostejní kechvále ikritice. Ostatní lidé je považují zapodivíny, „tiché blázny“ (Don Quijote– bojovník proti větrným mlýnům). Abstraktní myšlení některých nadaných jedinců umožňuje uplatnění svérázné logiky aoriginality vněkterých vědeckých oborech.

- Dissociální (asociální) porucha osobnosti– jedinci stouto poruchou tvoří převážnou část kriminálních recidivistů. Jsou necitliví kedruhým, nezodpovědní, nerespektují sociální normy, snadno navazují vztahy, ale neudrží je, inamalé stresové podněty reagují agresivitou, nemají pocity viny, ale svádějí vinu najiné. Obvykle oddětství lžou, kradou, bijí mladší aslabší, nedokáží sepřizpůsobit školnímu prostředí, toulají seavyrůstají znich prostitutky, toxikomani, alkoholici.

- Emočně nestabilní porucha osobnosti– má dvě varianty:

- hraniční typ– jde ojedince, kteří nemají jasné hranice mezi sebou aokolím, nevyznají sesami vsobě, jsou náchylní navazovat velmi intenzivní vztahy, které vzápětí jsou schopni zcela zavrhnout, mají časté emoční krize, velmi seobávají opuštěnosti, opakovaně vyhrožují sebepoškozením, dopouštějí seisebepoškozování ademonstrativních sebevražedných pokusů, hovoří opocitech vnitřní prázdnoty, které často zahánějí alkoholem nebo drogami

- impulzivní typ– jde ojedince, kteří mají tendence jednat neuváženě, nepředvídatelně, snadno sedostávají dokonfliktů sostatními, zejména pojejich kritice, jsou náchylní kvýbuchům zlosti, agresivity, nekontrolují přitom své chování, mají nestálou, vrtošivou náladu

- Histriónská porucha osobnosti– jedná seojedince, kteří sechovají teatrálně, vyjadřují přehnaně emoce (ikdyž je tak neprožívají), jsou snadno ovlivnitelní jinými lidmi nebo okolnostmi, jejich emoční prožívání je povrchní, vyhledávají stále vzrušení aaktivity, kde mohou být středem pozornosti, nadměrně sesoustředí nato, jak působí nadruhé lidi, mají tendenci ksexuálnímu svádění, ale bývají často frigidní (pohlavně chladní, nemají zájem osexuální styk, nejsou sexuálně dráždiví). Jsou schopni různých intrik amanipulací, aby dosáhli svých cílů. Mají sklon kbájné lhavosti.

- Narcistická porucha osobnosti– lidé stouto poruchou osobnosti mají pocit vlastní důležitosti, jedinečnosti. Přesto jsou vnitřně značně nejistí, přehánějí své úspěchy, opájejí sefantaziemi ovlastní úspěšnosti, moci, kráse apod. Věří vevlastní výjimečnost avto, žemohou být plně pochopeni jen výjimečnými jedinci, potřebují nadměrný obdiv, očekávají přednostní zacházení odostatních, nedokáží sevžít dopocitů ostatních aani je to nezajímá, chovají searogantně, povýšeně, mají domýšlivé chování apostoje. Mají tendenci vykořisťovat jiné, jsou závistiví (Adolf Hitler).

- Anankastická porucha osobnosti (obsedantně-kompulzivní) – jedinci stouto poruchou trpí nadměrnými pochybami aopatrností, nadměrně sezabývají detaily, pravidly, pořádkem, jsou puntičkáři, jsou nadměrně svědomití, skrupulózní (vidí špatné, hřích itam, kde není), neprožívají příliš radost zevztahů, protože septají povýsledku (Proč? Kčemu? Naco?). Jsou rigidní (nepružní) apaličatí, nadměrně ulpívají nasociálních konvencích, nerozumně vyžadují, aby sedruzí podřizovali přesně jejich způsobu práce, nesnášejí ani malé změny.

- Pasivně-agresivní porucha osobnosti (negativistická)– tito lidé nejsou schopni vyrovnat sepřijatelným způsobem spožadavky okolí apřiměřeně vyjádřit své city. Mívají mrzutou, nespokojenou náladu, sklon kdepresím, snadno unich vzniká pocit zlosti. Mají nižší toleranci kzátěži areagují nani nezralými obrannými mechanizmy (pláč, lhaní).

- Úzkostná porucha osobnosti (vyhýbavá)– tito lidé cítí trvalé pocity napětí aobav, jsou přesvědčeni, žeseneumějí chovat mezi lidmi, žejsou neatraktivní, horší než ostatní, nadměrně seobávají kritiky aodmítnutí odostatních. Mají nechuť sestýkat slidmi, když nemají jistotu, žebudou oblíbení, bojí sevživotě nejistoty, takže seochuzují orůzné zážitky. Vyhýbají sečinnostem aaktivitám, které vyžadují větší kontakt slidmi, neboť sebojí jejich kritiky.

- Závislá porucha osobnosti– jde ojedince, kteří nechají jiné rozhodovat zasebe ipři závažných životních rozhodnutích. Podřizují své potřeby osobám, nanichž jsou závislí, přehnaně vyhovují jejich přáním, téměř nic nanich nepožadují. Sami secítí bezmocní, mají pocit, žeseosebe nedokáží postarat, mají přehnaný strach zopuštění, ikaždodenní rozhodování potřebují konzultovat sostatními, potřebují jejich ubezpečování.

Table of Contents

Předmluva

1 Psychologie osobnosti

1.1 Pojem osobnost

1.2 Utváření osobnosti

1.3 Struktura osobnosti

1.4 Rysy osobnosti

1.5 Vrozené dispozice a vlastnosti osobnosti

1.5.1 Temperament

1.5.2 Pudy

1.5.3 Vlohy

1.6 Získané dispozice a vlastnosti osobnosti

1.6.1 Schopnosti

1.6.2 Vědomosti

1.6.3 Dovednosti

1.6.4 Návyky

1.6.5 Zvyky

1.6.6 Motivace

1.6.7 Charakter

1.7 Poruchy osobnosti