Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Iva Nováková

ZDRAVOTNÍ NAUKA 1. DÍL
Učebnice pro obor sociální činnost

Recenzentka: MUDr. Michaela Schneiderová

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

© Grada Publishing, a.s., 2011
Cover Photo © fotobanka allphoto, 2011

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 4542. publikaci
Odpovědná redaktorka Mgr. Ivana Podmolíková
Sazba a zlom Karel Mikula
Počet stran 192
1. vydání, Praha 2011
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění ale nevyplývají pro autory ani pro nakladatelství žádné právní důsledky.

ISBN 978‒80‒247‒3708‒9

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7164-9 pro formát PDF
ISBN 978-80-247-7165-6 pro formát EPUB

Úvod

Učebnice je určena pro žáky a učitele středních odborných škol se zaměřením na sociální obory. Nabízí stručný přehled základních znalostí ze somatologie – seznamuje se základy anatomie a fyziologie lidského těla.

Somatologie je základní nauka o lidském těle potřebná pro sociální a zdravotnickou praxi. Znalosti o stavbě a funkci zdravého lidského těla umožňují zjistit odchylky od zdraví a usuzovat tak na onemocnění. Znalosti ze somatologie jsou nezbytné pro ochranu zdraví člověka i v rámci prevence.

Předkládaný text nabízí možnost zvládnout požadované minimum učiva v doporučených postupech výuky v předmětu zdravotní nauka (výklad, praktická cvičení). Text je zpracován se záměrem aktivního zapojení žáků v rámci školní výuky a domácí přípravy.

Studijní text je uspořádán do kapitol, jejichž obsah je možné zvládnout v průběhu školního roku. Pro snazší orientaci má každá kapitola následující strukturu:

Cíle kapitoly (uvádějí, co by žáci po prostudování kapitoly a literatury měli znát)

Osnova kapitoly (obsahuje názvy dílčích témat jednotlivých kapitol)

Vlastní studijní text (obsahuje teoretické zpracování obsahu kapitol, z nichž každá je ukončena shrnutím základních znalostí a uvedením pojmů k zapamatování)

Praktická část (obsahuje řadu otázek, úkolů a cvičení, které pomáhají žákům upevnit a doplnit to, co se naučili při studiu jednotlivých kapitol)

autorka

1 Stavba lidského těla

Cíle

Po prostudování této kapitoly a doporučené literatury dokážete:

definovat stavební jednotky lidského těla

charakterizovat specifika struktury stavebních jednotek lidského těla

orientovat se v základních pojmech souvisejících se stavbou lidského těla

Osnova

Základní stavba lidského těla

Stavební jednotky

1.1 Základní stavba lidského těla

Lidské tělo se skládá z buněk. Seskupení buněk stejného tvaru a stejné speciální funkce tvoří tkáň. Různé tkáně spojené anatomicky i funkčně vytvářejí orgán. Skupina orgánů zaměřená ke společné funkci tvoří orgánovou soustavu neboli ústrojí. Orgány a orgánové soustavy mezi sebou spolupracují a jejich vzájemná souhra vytváří harmonický celek, lidský organizmus.

1.2 Stavební jednotky

1.2.1 Buňka

Buňka je základní stavební a funkční jednotkou organizmu (obr. 1). Realizuje látkovou výměnu, vylučuje nestravitelné zbytky, dýchá, roste, pohybuje se, reaguje na podněty z okolí. Buňka se skládá ze tří hlavních částí: z jádra, cytoplazmy a membrány. V buňce se nacházejí další útvary (organely), sloužící buňce tak, jako orgány slouží lidskému tělu.

Obr. 1 Buňka

Buněčné jádro má kontrolní a řídící funkci. Základní součástí je kyselina deoxyribonukleová (DNA), která je nositelkou dědičnosti.

Cytoplazma je uvnitř v buňce, má polotekutý charakter a nachází se v ní útvary nazývané organely. Nejznámější jsou mitochondrie. Dodávají energii ostatním částem buňky. Ribozomy představují jakousi továrnu na bílkoviny. Lysozomy obsahují enzymy, které jsou schopné ničit škodlivé látky.

Membrána určuje, které látky budou buňkou přijímány a které naopak vylučovány. Do buňky prostupují látky, které buňka rozkládá. Uvolňuje se tím energie, kterou buňka potřebuje pro svou činnost. Rozložené látky převádí buňka na složitější sloučeniny pro svůj růst, vývoj a obnovu.

1.2.2 Tkáň

Tkáň je soubor buněk, které mají stejný tvar a jednu hlavní funkci. Rozlišují se 4 základní tkáně – tkáň epitelová, tkáň pojivová, tkáň svalová, tkáň nervová.

Tkáň epitelová

Je jednovrstevná nebo mnohovrstevná, podle uspořádání buněk (obr. 2).

Rozdělení:

Epitel krycí – jeho úlohou je ochrana zevních a vnitřních povrchů organizmu, pokrývá povrch těla, vystýlá duté orgány

Epitel vstřebávací (resorpční) – vstřebává živiny ze střevního obsahu

Epitel dýchací (respirační) – zajišťuje výměnu plynů v plicích

Epitel žlázový (sekreční) – je tvořen buňkami, které tvoří a vydávají látky, jež neslouží jejich potřebám, ale jsou důležité pro celý organizmus

Epitel smyslový – zachycuje specifické podněty

Epitel zárodečný – vytváří pohlavní buňky

Tkáň pojivová

Je složena z buněk uložených volně v prostoru, který je vyplněn mezibuněčnou hmotou (produkt těchto buněk).

Tkáň pojivová tvoří výplně, spoje, je oporou pro měkké části těla.

Rozlišují se tři druhy pojivové tkáně: vazivo, chrupavka, kost (obr. 2).

Obr. 2 Tkáň epitelová, tkáň pojivová

Tkáň svalová

Je složena z buněk, které mají schopnost smršťovat se. Smrštění (kontrakce) umožňuje pohyb.

Rozlišují se tři druhy svalové tkáně: hladká svalová tkáň (je tvořena jednojadernými buňkami, které mají vřetenovitý tvar, nachází se ve vnitřních orgánech), příčně pruhovaná svalová tkáň (je tvořena mnohojadernými buňkami válcovitého tvaru, které nazýváme svalová vlákna, svazky svalových vláken tvoří sval, svaly se upínají ke kostem), srdeční svalovina (je tvořena svalovými vlákny, která jsou spojena spojovacími můstky, a nachází se pouze v srdci) (obr. 3).

Obr. 3 Svalová tkáň

Tkáň nervová

Je složena z buněk, které se vyznačují nápadnou dráždivostí a schopností tuto dráždivost přenášet (neurony) (obr. 4).

Obr. 4 Nervová tkáň

1.2.3 Orgán

Orgán je útvar složený z několika tkání. Orgán plní určitou funkci v organizmu (např. plíce, žaludek, střevo).

Obr. 5 Příklad orgánu střeva a přehled jeho tkání

1.2.4 Orgánová soustava

Orgánová soustava je skupina orgánů, které se podílejí na plnění určité funkce v organizmu (tab. 1).

Tab. 1 Orgánové soustavy a jejich orgány

Název soustavy

Orgány

soustava kosterní

kosti, klouby

soustava svalová

svaly

soustava oběhová

srdce, krevní cévy

soustava dýchací

nos, hrtan, průdušnice, průdušky, plíce

soustava trávicí

dutina ústní, hltan, jícen, žaludek, střeva, játra, žlučník, slinivka břišní

soustava žláz s vnitřní sekrecí

hypofýza, štítná žláza, příštítná tělíska, nadledviny, Langerhansovy ostrůvky, vaječníky, varlata

soustava močová

ledviny, močovody, močový měchýř, močová trubice

soustava pohlavní

mužská (varlata, nadvarlata, chámovody, semenné váčky, předstojná žláza, močová trubice, pyj)

ženská (vaječníky, vejcovody, děloha, zevní pohlavní orgány, mléčné žlázy)

soustava nervová

mozek, páteřní mícha, periferní nervy, ganglia

soustava smyslová

orgán zraku, čichu, chuti, sluchu a rovnováhy, hmatu

soustava lymfatická

mízní cévy, mízní uzliny, slezina

1.2.5 Organizmus

Organizmus je soubor orgánových soustav, které mezi sebou úzce spolupracují a vytvářejí harmonický celek, lidské tělo.

1.3 Shrnutí základních znalostí

Buňka je základní samostatná jednotka živých organizmů. Má schopnost tvořit bílkoviny, uvolňovat energii a dělit se. Soubory buněk se nazývají tkáně, tkáně tvoří orgány, které se spojují do orgánových soustav, a orgánové soustavy vytvářejí organizmus.

1.4 Pojmy k zapamatování

Buňka

Tkáň

Orgán

Orgánová soustava

Organizmus

Praktická část – Stavba lidského těla

Úkol

Napiš vlastními slovy, co rozumíš pojmem lidské tělo.

Úkol

Porovnej vymezení pojmu lidské tělo se svým pojetím, které jsi uvedl výše. V čem se shoduješ, v čem se odlišuješ?

SHODA

ROZDÍL

Samostatné cvičení pro autokontrolu

Buňka se skládá z  Buněčné jádro je nositelem V cytoplazmě se nacházejí . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Tkáň je soubor buněk, které mají Rozlišujeme . . . . . . druhy tkání.Orgán je útvar složený z Lidské tělo je soubor . . . . . . . . . . .

Otázky a úkoly

Pohybem paže při manipulaci s činkou pozoruj činnost svalů. Popiš, jaké vlastnosti musí mít svalová buňka.

Vysvětli, proč jsou buňky našeho těla tak rozmanité.

Napiš název buňky jednoho orgánu, který nepřetržitě pracuje po celý život člověka, a název orgánu, který je těmito buňkami tvořen.

2 Kosterní soustava

Cíle

Po prostudování této kapitoly adoporučené literatury dokážete:

popsat funkci kosterní soustavy

vyjmenovat části kosti akloubu

orientovat se vzákladním popisu kostry

Osnova

Základní funkce kosterní soustavy

Obecná stavba kosterní soustavy

2.1 Základní funkce kosterní soustavy

Kosterní soustava poskytuje pevnou oporu měkkým částem těla, umožňuje pohyb avytváří ochranná pouzdra některých orgánů.

2.2 Obecná stavba kosterní soustavy

Kosterní soustava je tvořena kostmi aklouby. Kostra člověka je tvořena z206 různě spojených kostí.

2.2.1 Kost

Tvar kosti

Kost dlouhá (stehenní kost, pažní kost)

Kost plochá (lopatka, hrudní kost, lebeční kost)

Kost krátká (záprstní kosti, klíční kost)

Kost nepravidelného tvaru (obratel, dolní čelist)

Stavba dlouhé kosti (obr. 6)

Epifýza tvoří koncové, kloubní části dlouhých kostí. Diafýza představuje střední část dlouhé kosti, její tělo. Hutná kost kryje povrch všech kostí. Houbovitá tkáň je uvnitř kostí pod hutnou kostí. Dutina vdiafýze se nazývá dřeňová dutina aje vyplněna kostní dření. Dřeň má červenou barvu, tvoří se vní červené krvinky, většina bílých krvinek akrevních destiček. Vdospělosti je červená kostní dřeň pouze vplochých akrátkých kostech (např. vkosti hrudní, vobratlích, vžebrech). Spřibývajícím věkem se vní usazuje tuk, dřeň žloutne aztrácí schopnost krvetvorby. Vestáří nabývá dřeň šedé barvy ztrátou tuku. Kloubní chrupavka pokrývá epifýzu tam, kde se kloubně spojuje sdalší kostí. Okostice (periost) představuje tuhý, vazivový obal kosti. Pokrývá kost vcelém rozsahu svýjimkou kloubních ploch. Okostice je zásobená cévami (zajišťují výživu kosti) anervy (umožňují vedení bolesti).

Obr. 6 Stavba kosti

2.2.2 Spojení kostí

Každá kost vtěle je připojena minimálně kjedné další kosti (výjimku tvoří jazylka vkrku, která je připojena kjazyku aje na ní zavěšen hrtan).

Spojení kostí je obecně dvojí – nepohyblivé apohyblivé.

Nepohyblivá spojení:

Vazivem (kosti lebky– lebeční švy)

Chrupavkou (obratle páteře– meziobratlové ploténky)

Kostí (obratle křížové– kost křížová)

Pohyblivá spojení:

Kloubem (obr. 7)

Obr. 7 Kloub

Kloubní pouzdro je tvořeno tuhou vazivovou tkání. Kryje konce obou kostí aje připevněno ktělům kostí. Drží kosti usebe, umožňuje pohyb. Některá kloubní spojení jsou posílena vazy. Kloubní chrupavka se nachází na povrchu kloubních ploch kostí. Kloubní dutina představuje prostor mezi kloubními plochami kostí. Synoviální membrána je tenká avystýlá celou dutinu kloubní. Produkuje maz, který zvlhčuje třecí plochy kloubních spojení avyživuje kloubní chrupavku.

Střední postavení kloubu je takové postavení kloubu, kdy je kloubní pouzdro nejvolnější. Využívá se při znehybnění kloubu.

2.2.3 Vývoj kosti

Vembryonálním období je základ kosti buď vazivový, nebo chrupavčitý. Vprůběhu vývoje plodu se tento základ mění na kost, probíhá jeho zkostnatění (osifikace). Po narození dítěte není osifikace všude zcela ukončena, např. na lebce novorozence jsou měkká místa, lupínky (fontanely) (obr. 8). Nachází se tam, kde spojují vazivové švy lebeční kosti. Tato místa postupně zkostnatí.

Obr. 8 Vývoj kostí lebky

2.2.4 Růst kosti

Růst kostí (obr. 9) je ovlivňován hormony ze žláz svnitřní sekrecí (hypofýza, štítná žláza, pohlavní orgány).

Kost roste do šířky ado délky. Do šířky roste kost prostřednictvím okostice. Do délky roste kost pomocí chrupavčitých plotének (růstové chrupavky). Tyto se nacházejí mezi diafýzou aepifýzami kosti. Kolem 18. roku věku je růst kosti ukončen ačlověk dále neroste.

Obr. 9 Schéma růstu kosti

2.2.5 Kostra lidského těla

Kostra lidského těla (obr. 10) se skládá zkostry lebky, kostry trupu, kostry horní končetiny, kostry dolní končetiny.

Obr. 10 Kostra lidského těla

2.2.5.1 Kostra lebky

Kostra lebky (obr. 11) se skládá zvětšího počtu kostí. Na lebce se rozlišuje část mozková ačást obličejová.

Lebka tvoří kostěnou ochranu pro mozek asmyslové orgány (zrak, sluch, rovnovážné ústrojí, čich, chuť). Kosti lebky jsou nepohyblivě spojené pomocí švů. Na lebce je jediné kloubní spojení učelistního kloubu. Vyklenutá horní plocha lebečních kostí tvoří lebeční klenbu, uvnitř lebky je spodina lebeční.

Obr. 11 Kostra lebky

Většina lebečních kostí jsou kosti ploché. Některé lebeční kosti jsou duté. Knim patří kost čelní, kost čichová, kost klínová ahorní čelist. Dutiny vtěchto kostech jsou spojeny sdutinou nosní. Nazývají se vedlejší dutiny nosní (sinusy).

2.2.5.2 Kostra trupu

Kostru trupu tvoří páteř ahrudník.

Páteř

Páteř (obr. 12) tvoří osu vzpřímeného těla aje důležitá pro jeho správné držení. Páteř se skládá zobratlů. Sprvním (krčním) obratlem je spojena lebka.

Obr. 12 Páteř

Páteř se skládá ze 7 krčních obratlů. První krční obratel se nazývá nosič (atlas), druhý krční obratel se nazývá čepovec (axis). Dále se skládá z12 hrudních obratlů, z5 bederních obratlů, z5 křížových obratlů (tyto jsou srostlé vkost křížovou), ze4–5 kostrčních obratlů (tyto jsou srostlé vkost kostrční).

Obratle jsou spojeny tak, že vytvářejí pevný, ale dostatečně ohebný celek. Jednotlivé obratle jsou mezi sebou spojeny klouby, vazy achrupavčitými destičkami (meziobratlové ploténky), které zajišťují pružnost páteře atlumí nárazy.

Celou délkou páteře probíhá páteřní kanál. Je zde uložena páteřní mícha.

Páteř dospělého člověka má typické zakřivení vesměru předozadním, voblasti krční abederní páteře směrem dopředu (lordóza), voblasti hrudní akřížové páteře směrem dozadu (kyfóza) (obr. 13).

Obr. 13 Zakřivení páteře(pohled ze strany)

Hrudník

Hrudník tvoří hrudní obratle (12), žebra (12 párů) akost hrudní (obr.14). Společně ohraničují dutinu hrudní atvoří kostěnou schránku pro hrudní orgány (srdce, plíce, cévy). Žebra jsou připojena vzadu khrudním obratlům pomocí kloubů. Vpředu jsou žebra spojena pomocí chrupavek buď přímo shrudní kostí (7 párů žeber– pravá žebra), nebo kpředchozím žebrům (3 páry žeber– nepravá žebra). Poslední 2 páry žeber jsou zakončeny volně vestěně břišní (žebra volná).

Obr. 14 Hrudník

2.2.5.3 Kostra končetin

Horní končetina

Horní končetina je připojena kekostře trupu pletencem pažním (obr.16). Pletenec pažní je tvořen lopatkou aklíční kostí. Kostru volné horní končetiny tvoří pažní kost, vřetenní kost, loketní kost, zápěstní kosti (8), záprstní kosti (5) ačlánky prstů (obr. 15).

Obr. 15 Kostra horní končetiny

Obr. 16 Kloubní spojení na horní končetině

Dolní končetina

Dolní končetina je připojena kekostře trupu pánevním pletencem (obr.17). Pánevní pletenec je složen ze dvou pánevních kostí akosti křížové. Každá pánevní kost je tvořena kostí kyčelní, stydkou asedací. Pánevní kosti jsou vpředu spojeny sponou stydkou, vzadu jsou připojeny kekosti křížové. Tento kostěný kruh vytváří pánev (pánevní kruh), ohraničující pánevní prostor. Kostra pánve tvoří kostěnou schránku pro část orgánů dutiny břišní apro pánevní orgány.

Obr. 17 Kloubní spojení na dolní končetině

2.3 Shrnutí základních znalostí

2.4 Pojmy kzapamatování

Kost

Kostní dřeň

Pletenec

Epifýza

Kloub

Osifikace

Diafýza

Kloubní pouzdro

Fontanela

Okostice

Kloubní vazy

Růstová chrupavka

Praktická část – Kosterní soustava

Úkol