Mezi námi před školáky

V šestranná p říprava dítěte do školy,

pro d ěti od 5 do 7 let

Jiřina Bednářová

Computer Press

2011

Mezi námi předškoláky

Všestranná příprava dítěte do školy, pro děti od 5 do 7 let

Jiřina Bednářová

Ilustrace: Richard Šmarda

Odborná korektura: Alena Šafrová

Jazyková korektura: Sabina Konečná

Vnitřní úprava: Irena Rozvoralová

Sazba: Irena Rozvoralová

Obálka: Martin Sodomka

Odpovědná redaktorka: Eva Mrázková

Technická spolupráce: Irena Rozvoralová

Technický redaktor: Martin Vlach

Produkce: Petr Baláš

Computer Press, a. s.,

Holandská 3, 639 00 Brno

Objednávky knih:

http://knihy.cpress.cz

distribuce@cpress.cz

tel.: 800 555 513

ISBN 978-80-251-2924-1

Prodejní kód: KDV0061

Vydalo nakladatelství Computer Press, a. s., jako svou 3859. Publikaci.

© Computer Press, a.s. Všechna práva vyhrazena. Žádná část této publikace nesmí být kopírována a rozmnožována za účelem rozšiřování v jakékoli formě či jakýmkoli způsobem bez písemného souhlasu vydavatele.

Hřiště s pískovištěm, domečkem a velkými skluzavkami bylo dnes plné dětí. Někdo jezdil na koloběžce, jiní na tříkolce, někteří na kole. Na pískovišti kluci bagrovali okolo hradu velkou jámu, hradní studnu. Některé holčičky seděly na dece a hrály si s panenkami. Maminky odpočívaly na lavičkách a povídaly si, co dobrého uvaří k večeři, které děti byly dnes hodné a které ne. Mezitím okřikovaly děti, aby nelezly samy na prolézačkách tak vysoko, aby na sebe dávaly více pozor. Přišlo i několik tatínků. Ti si zase povídali, kdo vyhrál ve fotbale, jak jezdí jejich auto a že mají v práci moc starostí. Mezi tím pobíhali psi, ti spolu laškovali, štěkali na sebe a vyměňovali si zkušenosti, kdo dostal lepší kost. Všude bylo veselo a plno zábavy, a tak si ani nikdo nevšiml, že zapadá sluníčko.

Náhle se ze všech stran ozvalo: „Honem, děti, balíme, jdeme domů.” V cukuletu byla tma a hřiště zůstalo prázdné. Ale nebylo tomu tak docela. Za stromem bylo slyšet tenký hlásek. Někdo tam plakal. Pláč uslyšela i pastelka Máňa. „No vidíš,” uklidňovala Máňa svou kamarádku Boženku, „ty sis myslela, že když nás tu Adámek zapomněl, tak tu budeme celou noc samy. Slyšíš, někdo tu je a bojí se stejně jako ty. Pojď, půjdeme se podívat.” Boženka se strachy nemohla skoro hýbat, ale snažila se být statečná. Přeci nenechá jít Máňu samotnou se podívat za strom, kdo to tam pláče. A také nechtěla, aby ji Máňa opustila a nechala ji samu ve tmě. Boženka nevěděla, jestli je více zvědavá, nebo se více bojí. „Co když je tam strašidlo?” svěřila se se svými obavami Máně. „Kdyby tam bylo strašidlo, tomu by se ve tmě určitě líbilo a nebrečelo by. Hučelo by nebo by skřehotalo, hýkalo, vrzalo, řinčelo nebo něco takového. Ale myslím, že by nešťastně neplakalo. A pokud je to strašidlo, tak je nešťastné a nešťastné strašidlo nám určitě neublíží. Neboj se, chytni se mě za ruku a jdeme.”

Boženka se tolik bála, že téměř ani nedýchala. Kolem byla černočerná tma, ani na krok nebylo vidět. Najednou o něco zakopla, vykřikla, div že neupadla. „Kdo to tu křičí,” ozval se nazlobený hlas. „Já jsem prosím nechtěla,” špitla Boženka. „Nechtěla, nechtěla... ale křičela jsi a ještě mi kopete do hromádky,” zlobilo se to cosi. Máňa nabyla více odvahy: „Prosím, my vás nevidíme, kdopak jste?”

Zrakové vnímání, figura a pozadí. Dítě rozliší tři cesty na obrázku.

„Jak nevidíte? Přeci poznáte, že jsem krtek.” „My vás, pane krtku, nevidíme, jste na nás moc černý.” „To jsou mi pěkné věci, já jsem přeci krtek Barbora, ochránce podzemí, známe se tak dlouho, a vy mě nepoznáte.” „Já jsem se lekla, jestli tu není nějaký cizí krtek, co okusuje pastelky,” svěřila se Boženka. „Krtci pastelky neokusují. Pastelky jsou ze dřeva a dřevo okusují bobři. Ale ti okusují stromy, ne pastelky. Povím vám příběh o bobrech, snad se přestanete bát.”

Řeč. Dítěti čteme nahlas příběh, u obrázku uděláme pomlku; dítě doplní slovo ve správném tvaru.

„Hm, tak bobrů už bych se asi nebála,” usoudila Boženka. „Ale někdo se támhle za stromem také bojí. Zase začal plakat. Měli bychom se za ním jít podívat. Ale nic nevidím a nevím, kudy mám jít,” byla Boženka bezradná. „To je maličkost, pojďte za mnou,” vyzval je Barbora. „Jsem na pohyb ve tmě odborník. Cestu vždycky najdu.”