Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

PhDr. Iveta Ondriová, PhD.

Katedra ošetrovateľstva, Fakulta zdravotnických odborov PU v Prešove

Etické problémy a dilemata v ošetřovatelské praxi

Recenzentky:

Doc. PhDr. Zuzana Hudáková, PhD.

Ing. Jarmila Dučaiová

Překlad:

Mgr. Ludmila Míčová

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2021

Cover Photo © depositphotos.com 2021

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

jako svou 8292. publikaci

Odpovědná redaktorka Karla Hejduková

Sazba a zlom Josef Lutka

Počet stran 144

1. vydání, Praha 2021

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-271-4603-1 (ePub)

ISBN 978-80-271-4602-4 (pdf)

ISBN 978-80-271-1696-6 (print)

Seznam zkratek

ANS

Asociace nemocnic Slovenska

CAN

(Child abuse and neglect) syndrom týraného, zneužívaného a zanedbávaného dítěte

CESP

(Confederation of European Specialists in Pediatrics) Konfederace evropských odborníků v oblasti pediatrie

CIOMS

Council for International Organizations of Medical Sciences

čl.

článek

EU

Evropská unie

DPPD

Deklarace práv počatého dítěte

IASP

(International Association for the Study of Pain) Mezinárodní asociace o právech pacientů na adekvátní léčbu bolesti

ICN

(International Council of Nurses) Mezinárodní rada sester

MZ SR

Ministerstvo zdravotnictví Slovenské republiky

NR SR

Národní rada Slovenské republiky

S. z.

sbírka zákonů

SBS

(Shaken Baby Syndrome) syndrom třeseného dítěte

SR

Slovenská republika

SZO

Světová zdravotnická organizace

Tab.

tabulka

WHO

World Health Organization

Předmluva

Potřeba poskytování ošetřovatelské péče je všeobecná. Sestry jsou povinné respektovat a zároveň v praxi ve vztahu k pacientům uplatňovat čtyři základní povinnosti. Jsou to: starat se o jejich zdraví, předcházet onemocněním, navrátit jim zdraví a zmírňovat utrpení. Neodmyslitelnou součástí poskytování ošetřovatelské péče je respektování lidských práv, jako je právo na život, právo na důstojnost nebo právo na zacházení s úctou. Poskytování ošetřovatelské péče není omezováno věkem, barvou pleti, náboženským vyznáním, kulturními zvyklostmi, postižením nebo nemocí. Také ani pohlavím, národností, politickým přesvědčením, rasou či společenským postavením pacienta. Sestry poskytují zdravotnické služby jednotlivcům, rodinám a komunitám a koordinují své služby se službami jiných oborů. Jedním z prioritních atributů současného ošetřovatelství je poskytování vysoce kvalitní, dostupné, spravedlivé, finančně efektivní a účinné ošetřovatelské péče, která zabezpečí kontinuitu péče. Sestry představují největší skupinu pracovníků ve zdravotnictví na celém světě. Z tohoto důvodu je třeba modifikovat podmínky ošetřovatelské praxe tak, aby sestry mohly v dynamicky se rozvíjejících zdravotnických službách poskytovat maximum pro podporu zdraví a péče o nemocné. Etika je vědní disciplínou, která po celá staletí modifikuje chování a jednání lidí. Zároveň je učí morálnímu dobru a odmítá morální zlo. Zdravotnictví je prostředím, kde je základním imperativem potřeba konat dobro a eliminovat zlo. Předkládaná publikace má ambici přispět ke zkvalitnění morálních postojů, názorů i osobnostních kvalit budoucích sester.

autorka

1Etika – filozofická vědní disciplína

Cíle:

•seznámit se se základními pojmy etiky amorálky

•identifikovat nejvýznamnější historické zdroje etiky

•znát základní funkce morálky

•zvládnout principy zdravotnické etiky aošetřovatelství

Etika amorálka

Teoretické vymezení základních pojmů

Morálka (mravnost) se obvykle chápe jako souhrn postojů anázorů daného jednotlivce nebo lidského společenství ve vztahu khodnocení lidského jednání nebo chování vkategoriích „dobré“/„špatné“ či „správné“/„nesprávné“. Je potenciálně silným regulátorem vzájemného chování lidí ajejich fungování vdané společnosti, které usměrňuje mechanismem morálního (mravního) odsouzení nebo schválení (akceptace). Každá lidská činnost se řídí určitými pravidly. Nejsou to jen formální normy vpodobě zákonů, směrnic nebo předpisů. Mezi obecně uznávaná pravidla patří ietické normy azásady, které upravují řízení achování lidí vrůzných životních situacích (Haškovcová, 2015).

Etika (ethos) – je věda omorálce, která je předmětem jejího zájmu. Etika se ve starém Řecku původně vztahovala na zvyky, obyčeje lidí aještě také na povahu lidské bytosti. Samotný pojem etika pochází zřeckého slova ethos, které vyjadřuje povahový rys, zvyk, obyčej, způsob myšlení, či postoje jednotlivců askupin. Etika je filozofická disciplína, která zkoumá morálku nebo morální relevantní jednání ajeho normy. Je disciplínou praktické filozofie, která se zabývá lidským jednáním atvorbou. Praktická filozofie je filozofické učení, které přímo směřuje ke konání azdůvodňuje pravidla jednání člověka. Etika se člení podle toho, čím se zabývá. Je nositelkou lidských vlastností. Obsahuje souhrn všech kladných hodnot apomáhá nám vyhnout se špatnému chování. Člověk si vytvořil etiku jako nástroj ke zkoumání toho, co je pro něj vpraktickém životě nesmírně důležité, ke zkoumání morálky (Munzarová, 2005).

Etika se nezabývá jen průměrnými standardy chování, ale jde vní spíše ohledání toho, co je správné adobré ajak nejlépe žít. Vprůběhu dějin se systemizovala ozdůvodněná pravidla utváření společenských vztahů, která determinují chování lidí principy povinnosti aodpovědnosti za sebe adruhé určitými morálními pravidly nesoucími znaky spravedlnosti. Etika nepředstavuje ani nenařizuje mravní normy, které by měly závazný charakter, ale naznačuje předpoklady, možnosti adůsledky určitých způsobů chování ajednání. Zároveň nám pomáhá pochopit morální hodnoty různých způsobů chování, které jsou pro člověka důležité zaspektu morálky (Gulášová, 2004).

Morálka – (zlatinského slova – mós, móres) představuje mrav, obyčej, charakter. Mnozí autoři chápou morálku jako morální vědomí (formu duchovního života společnosti). Za morálku můžeme považovat společenský jev, který odráží mezilidské vztahy alidskou činnost zaspektu dobra azla. Termín mravnost bychom zase mohli použít koznačení takové vůle lidí ajejích projevů, které jsou obecně platné auznávané ve společnosti. Morálka představuje pravidla lidského chování. Etika jako filozofická disciplína zkoumá podstatu apůvod těchto pravidel ahledá zdůvodnění, proč je určité jednání dobré aje vyžadováno od jednotlivých členů společnosti. Morálka bývá přirovnávána kživotní praxi, etika je pak reflexí této praxe. Morálka je aktuální stav mravního vědomí jednotlivců, který se projevuje jejich rozhodováním, chováním ajednáním (Glasa, 2009).

Dalším atributem morálky je aktuální stav mravních vztahů mezi jednotlivci, sociálními skupinami ave společnosti jako takové. Morálka vždy vychází zurčité hierarchie hodnot, zurčení místa člověka ve světě, zurčení smyslu života, zurčení vztahu člověka kjiným lidem aksobě. Dalším důvodem pro implementaci etického hlediska do profesionálního rozhodování je fakt, že nám umožňuje rozhodovat se jasněji aspravedlivěji. Etika je humanistická, ale jde především oproblémy člověka, jeho morální problémy. Podstata přístupu ktěmto problémům aotázkám spočívá vlidskosti, ve snaze řešit je na humánním principu. Přestože vrámci etiky existují určité tendence přesahující rámec zaměření jen na člověka, pojmenování humanistická nauka vystihuje to, že například ive vztahu kživotnímu prostředí, či jiným životům je třeba uplatňovat humánní přístup. Druhá část pojmu humanistická nauka vystihuje skutečnost, že nejde ostriktní vymezení předmětu, objektu ametod, ale že se vetice projevuje značná subjektivita aurčitá volnost vchápání kritérií, nejvyššího principu atd. (Ondriová akol., 2015).

1.1Zdravotnická etika

Předmětem zdravotnické etiky jsou morální problémy, které se týkají především zdraví jedince, skupiny, společnosti, populace aglobálního zdraví. Zdravotnická etika, nebo ietika ve zdravotnictví souhrnně označuje etickou problematiku zoblasti zdravotnictví. Zaměřuje se především na zdravotnické systémy alze ji považovat za aplikovanou etiku. Kovaľová et al. (2009, s. 67) konstatuje, že: „Zdravotnická etika označuje etickou problematiku, která se týká výkonu zdravotní péče, organizace zdravotnictví askupin zdravotnických povolání (např. lékař, lékárník, sestra, asistent, laborant, technik ajiný zdravotnický personál). Úkolem zdravotnických pracovníků je povinnost dávat zřetelně najevo hranice svých povinností při péči opacienty, vyhýbat se poškození aposkytovat přínosnou péči pro pacienta.“

1.2Lékařská etika

Cílem lékařské etiky je ochrana zdraví aživota člověka, prohloubení aobnovení norem apravidel chování ajednání lékaře. Pozornost lékařské etiky se zaměřuje především na práva apovinnosti lékaře, pacienta areguluje vzájemné vztahy vrámci medicíny. „Lékařská etika je disciplínou, jejímž předmětem jsou normy profesního jednání achování lékařů.“ (Glasa, 2009, s. 54). Zaměřuje se na morální normy jako objekt tradiční medicínské etiky, které vdnešní době tvoří součást bioetiky medicínská etika vytvořila půdu pro bioetiku. Dalším druhem norem, na které se lékařská etika zaměřuje, jsou normy profesní etiky, které jsou promítnuty do etických kodexů, nebo do písemné či ústní tradice ve spojitosti sprofesí lékaře (Kovaľová akol., 2009). Stavovské mravní normy Hippokratovy přísahy uvádějí: „Vždy pomáhat trpícím. Chránit osobní irodinné tajemství, snimiž se nemocný svěří lékaři. Nezneužívat prokázanou důvěru knízkým cílům. Nezahanbit čest stavu, do kterého lékař vstupuje. Být svědomitý, skromný, „prostý voblékání“, rozvážný, čistotný, rozhodný, stále „dobré mysli“ apod.“ (Kovaľová akol., 2009, s. 65). Vposledních desetiletích se vrovině teoretické ipraktické medicíny nahromadilo mnoho problémů, primárně nebo sekundárně etického charakteru, které jsou formulovány, diskutovány ařešeny vrovině tzv. lékařské etiky (Haškovcová, 2015).

Odborníci věnující se profesionálně této problematice jsou převážně zřad lékařů, filozofů nebo teologů. Lékař smnohaletou praxí má praktické zkušenosti sřešením nejrůznějších dilematických situací, které péče onemocné přináší. Rovněž má zkušenosti skonkrétními osobnostmi nemocných, sjejich obtížemi asituacemi souvisejícími sjednotlivými onemocněními. Etik jako pozorovatel zdravotní péče může přinášet hodnotné popisy sledované problematiky ataké inspirující přístupy křešení etických problémů vtéto oblasti.

Podle Kořenka (2002, s. 89) „předmětem lékařské etiky jsou morálně-etické problémy lékařské praxe“, mezi které řadí:

•postoj lékaře kpacientovi (to znamená základní principy lékařské etiky, informovaný souhlas, etické kodexy)

•osobnost lékaře aproblematika interpersonálních vztahů ve zdravotnictví (étos lékaře, stavovské lékařské ctnosti)

•dilematické situace vteoretické aklinické medicíně (jako je intenzivní medicína, etika lidské genetiky, problematika klonování ataké dostupnosti medicíny – alokace zdrojů)

•problematiku lidské reprodukce

•problematiku umírajících, paliativní medicíny aeutanazie

1.3Ošetřovatelská etika

Ošetřovatelská etika představuje teorii opříčinách apodmínkách žádoucího anežádoucího jednání akonání vošetřovatelství. „Předmět ošetřovatelské etiky se vztahuje na problémy ošetřovatelské praxe. Jde ovztah sestry kpacientovi nebo klientovi, vztah sestry ksestře, vztah sester klékařům akdalším spolupracovníkům. Problémy vošetřovatelství souvisí smorálním přístupem, který není vždy jednoznačný,“ (Bužgová, 2009).

Ošetřovatelská etika je propojena slékařskou etikou, sníž má stejné zdroje ainteraktivní vztah (konstituovala se ve stejné kulturní tradici ado poloviny 20. století se řídila principy lékařské etiky). Při výkonu svého povolání vstupují sestry do různých mezilidských vztahů, znichž je nejdůležitější vztah kpacientovi (Kovaľová et al., 2009). Vdnešní době je ošetřovatelství vědou, která poskytuje sestrám moudrost aumění. „Symbióza obou dimenzí umožní sestře velmi účinně pomoci člověku ve zdraví iběhem nemoci, zajistit mu lidské jistoty ivtěch nejbolestivějších, nejsmutnějších, ale zároveň inejšťastnějších chvílích života,“ (Jankovský, 2003, s. 80).

1.4Úloha avýznam profesní etiky ve zdravotnictví

Poslání zdravotnické etiky je především zaměřeno na přiměřené profesionální informování zdravotnického personálu voblasti praktických, ale iteoretických otázek týkajících se etiky ve zdravotnictví (Kopecká, Korcová, 2008). „Jde oetiku normativní, která už musí vycházet zpředem daných, jednoznačných amodifikovaných zásad, souvisejících svnitřní mravností medicíny. Bez nich by se celá její stavba, budovaná po tisíciletí mohla velmi snadno zhroutit,“ (Munzarová, 2005, s. 12). Etické normy zavazují pracovníky ve zdravotnictví kvelkému množství morálních povinností vzhledem ketickým problémům, do kterých se během své praxe dostávají. Etika zdravotnického pracovníka má za cíl vést je kmaximální zodpovědnosti, moudrosti alidskosti. Pokrok, stejně jako rozvoj vmedicíně neustále do zdravotnictví přináší nové etické problémy aprávě proto je důležitá především prospěšnost pro pacienta, tedy nemocného člověka (Ondriová akol., 2015).

Zdravotnická etika se řídí několika zásadami. Ty nejdůležitější se vztahují jak na pacienta, tak na zdravotnického pracovníka:

1.Člověk nemůže ztratit svou důstojnost vnemoci.

2.Člověk jako lidská bytost je vždy cílem, nikdy není prostředkem kjinému cíli.

3.Blaho azájmy člověka jsou vždy nadřazeny zájmům vědy aspolečnosti.

4.Člověka je třeba vždy respektovat vjeho celostnosti (Munzarová, 2005).

Zuvedeného vychází, že cílem zdravotnické etiky vpraxi je vkonečném důsledku humanizace mezilidských vztahů mezi zdravotnickým pracovníkem anemocnými, mezi zdravotnickým pracovníkem arodinou nemocného, mezi zdravotnickým pracovníkem alékařem amezi zdravotnickými pracovníky navzájem. Zdravotnická etika zároveň usměrňuje chování ajednání při profesionálních výkonech, se snahou porozumět člověku, umožňuje pochopit jeho situaci apodle možností mu ipomoci. Vneposlední řadě je cílem etiky vhodným apřiměřeným způsobem usilovat ouspokojení potřeb nemocných atím zároveň zajistit hodnoty, které jsou požadovány. Jen systematickou péčí, která je uskutečňována vdaném prostředí zdravotnického zařízení nebo vdomácnosti, je možné dosáhnout těchto cílů (Bužgová, 2011).

Kategorie etiky jsou využívány vědomě inevědomě, ačkoliv si lidé pod stejnými pojmy představují jiný význam. Přesto zůstává úzce spjata sfilozofickou etikou, což znamená, že její další rozvoj by byl bez ní nemožný (Křivohlavý, 2002).

1.5Etický problém aetické dilema

Etický problém je sporná otázka, kterou je třeba řešit; něco, co je těžko řešitelné aněkdy nejisté. Konstrukci vzniku etických problémů chápeme jako konflikt, který je pro zdravotnického pracovníka konfliktem přijatelných hodnot aproto zdravotnický pracovník dokáže mezi variantami řešení zvolit jednu. Všichni zúčastnění mají možnost svobodné volby.

Etické problémy jsou chápány jako situace, ve kterých je evidentní, jak by měl pracovník jednat, ale toto rozhodnutí jednat tímto způsobem se mu osobně příčí. Například to může být situace, pokud se pracovník domnívá, že by se klientovi mělo dostat pomoci, ale on sám mu ji nemůže poskytnout, protože klient nesplňuje požadavky stanovené institucí, vníž pracovník působí.

Etická dilemata chápeme jako situace, kdy se pracovník neumí rozhodnout mezi dvěma, či více možnostmi, které jsou stejně nevhodné apředstavují konflikt morálních principů atyto možnosti nekorespondují shierarchií hodnot těch, kterých se výsledek rozhodnutí týká. Pracovníkovi není jasné, které rozhodnutí bude přijatelnější

(Remišová, 2011).

Při řešení etických problémů není jednoduché dospět kjednoznačným závěrům. Dochází ktomu proto, že etický problém je komplikovaná záležitost, která vždy vsobě obsahuje různé úhly pohledu. Tento fakt způsobuje, že různí jedinci zainteresovaní do řešení eticky citlivých situací si mohou vybírat rozdílné závěry ztéhož materiálu. Formu etických problémů utváří povaha oblasti praxe, její standardy apovinnosti jejích zástupců, principy ahodnoty dané profese. Dále je také ovlivněna celým kontextem zdravotnické práce, povahou daného sociálního státu ataké zaměstnavatelem, způsobem práce konkrétní instituce, vztahem zaměstnavatele azaměstnance (Kořenek, 2002). Etické problémy jsou na rozdíl od etických dilemat řešitelné. Při etických problémech nám je umožněno, že ipřes nesourodé pracovní podmínky můžeme uplatnit alespoň jednu verzi řešení, která není smorálním ideálem vkonfliktu. Způsob jednání, který je od svého morálního ideálu preferovaný, je možné uskutečnit, pokud je tam alespoň jedna zvariant řešení, která není vkonfliktu sjejich morálním ideálem (Šoltés, Pullmann, 2008).

1.6Etická dilemata ve zdravotnické praxi

Zdravotnictví je často označováno jako umění avěda. Za umění se považuje spojení zkušeností, nadání, inovativnosti, tvořivosti aosobních hodnot, sčím zdravotničtí pracovníci vstupují ido vztahů sklienty. Každý člověk se vkaždodenním životě setkává smnožstvím etických otázek aproblémů.

Koblastem, ve kterých se etická dilemata ve zdravotnické praxi nejčastěji vyskytují, patří:

•střet osobních hodnot shodnotami organizace nebo profese

•konflikt zákonných nebo morálních práv jednotlivých situací

•střet zájmů současně pro více pacientů

•rozdělení loajality mezi zájmy klienta aorganizaci

Pokud zdravotničtí pracovníci nepociťují etická dilemata, může to být ze tří důvodů:

1.zdůvodu nedostatku morální citlivosti spojené sneuvědomováním si morální povahy svého chování ajednání

2.druhý důvod nepociťování etických dilemat představuje jasné hodnotové priority pracovníka, které mu umožňují jasnou volbu

3.ve třetím případě jde oustálení vzorů postupů ařešení, kde se může morální stránka problému vytrácet (Šoltés, Pullmann, 2008)

Dilema je pojato jako nutná volba mezi dvěma vzájemně se vylučujícími možnostmi. Etické dilema vzniká vsituacích, kdy zdravotnický pracovník stojí před výběrem ze dvou nebo více alternativních možností řešení (rozhodnutí), „která představují konflikt morálních principů“. Do rozhodování vstupují záležitosti biologické, psychologické asociální povahy. Oněkterých je možné říci, že nastávají dříve azásadně modifikují podobu aprůběh morálního rozhodování (osobní aneosobní dilemata, Kovaľová et al., 2009).

Proces vzniku dilemat probíhá ve čtyřech na sebe navazujících fázích:

1.Pracovníci jsou konfrontováni snesourodými pracovními podmínkami, např. existují četné překážky zvládání životní situace srodinou, pacientů/klientů je mnoho, času na jejich řešení je však vždy méně, než by bylo potřeba.

2.Přes morální neutrální percepci kolizních očekávání pracovníci prožívají zkušenost snesourodými pracovními podmínkami, např. uvědomování si zdravotnických pracovníků, že pro pacienta je třeba udělat „vše potřebné“, asoučasně zaměřit se jen na to „hlavní“.

3.Na dilemata se vočích pracovníků mění jen ty konflikty očekávání, vůči nimž jsou pracovníci „morálně citliví“, což znamená, že jsou schopni si „uvědomit morální charakter této situace“ adíky tomu „číst morální dilema vreálné situaci“ (konflikt očekávání pracovník prožívá jako těžké rozhodnutí mezi těžko slučitelnými možnostmi).

4.Zdravotničtí pracovníci se nebudou dilematem vážně zabývat, pokud jsou přesvědčeni, že volba mezi neslučitelnými možnostmi není věcí jejich odpovědnosti. Pokud však pocit zodpovědnosti za provedené volby mají, vyvstává před nimi tzv. „neodbytné dilema“ (Glasa, 2009).

Přítomnost astálost tohoto pocitu souvisí s„houževnatostí“, sníž pracovníci uplatňují své morální ideály. Morální ideál můžeme chápat jako množinu, vníž jsou prvky soubory hodnot, přesvědčení, cílů práce spacienty/klienty, azpůsoby jednání (Ondriová akol., 2015).

Morální ideál plní vprocesu vzniku dilemat dvě funkce:

1.Zmorálních ideálů vychází stupeň morální citlivosti upracovníků, podle této citlivosti se konfliktní očekávání dělí na dva typy, ato na subjektivně náročné rozhodnutí akonflikty, které jsou pro pracovníky lhostejné.

2.Morální ideály jsou předpokladem kpřijetí odpovědnosti za neodkladné provedení volby mezi neslučitelnými možnostmi.

Druhá možnost zvládání etických problémů adilemat uvádí jako systematický postup, který může pomoci, když se zdravotničtí pracovníci dostanou do dilematické nebo problematické situace abudou se muset rozhodnout. Jde především otyto situace:

•identifikace etického problému, resp. dilematu

•identifikace jednotlivců, skupin nebo organizací, kterých se bude etické rozhodnutí pravděpodobně dotýkat

•předběžné identifikování všech realizovatelných směrů jednání anásledků pro všechny účastníky, včetně potenciálních přínosů arizik pro každého znich

1.7Principy medicínské aošetřovatelské etiky

6.Důvěryhodnost vyjadřuje, že se vyplatí někomu věřit aje na něj spolehnutí. Je nejdůležitějším kritériem účinné komunikace. Důvěryhodnost sestry závisí částečně na názoru jiných. Aby se sestra stala věrohodnou, musí být informována amít přesné informace. Zjejí řeči musí vyzařovat jistota aspolehlivost. Často se to označuje termínem pozitivismus. Spolehlivost se získává důsledností ačestností. Lidé si váží sestry, která si uvědomuje své hranice poznání adokáže říci: „Neumím vám sama na tuto otázku odpovědět, ale zeptám se někoho, kdo to ví.“

Otázky do diskuse

•Diskutujte ozákladních pojmech etiky amorálky.

•Identifikujte nejvýznamnější historické zdroje etiky.

•Uveďte konkrétní příklady etických problémů aetických dilemat vošetřovatelské praxi.

•Uvažujte ozákladních principech zdravotnické etiky.

Table of Contents

Seznam zkratek

Předmluva

1 Etika – filozofická vědní disciplína

1.1 Zdravotnická etika

1.2 Lékařská etika

1.3 Ošetřovatelská etika

1.4 Úloha a význam profesní etiky ve zdravotnictví

1.5 Etický problém a etické dilema

1.6 Etická dilemata ve zdravotnické praxi

1.7 Principy medicínské a ošetřovatelské etiky