Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

T. L. Swanová

A co bylo dál

Z anglického originálu Miles Ever After, vydaného T. L. Swanovou v roce 2023, přeložila Michaela Vavrušová.

Vydala GRADA Publishing, a. s., pod značkou METAFORA v Praze roku 2024 jako svou 9141. publikaci.

Redakce Kateřina Romanová
Korektura Lucie Homolková
Odpovědná redaktorka Karolína Stránská
Technická redakce a obálka Hana D. Benešová
Sazba Alena Libichová
Tisk a vazba FINIDR, s. r. o., Český Těšín

První vydání, Praha 2024

GRADA Publishing, a. s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
www.grada.cz, www.metafora.cz

Miles Ever After © 2023 by T L Swan
First published in 2023 by T L Swan
Translation © Michaela Vavrušová, 2023
Czech edition © Grada Publishing, a. s., 2024

All rights reserved

ISBN 987-80-271-7133-0 (ePub)
ISBN 987-80-271-7132-3 (pdf)
ISBN 987-80-7625-305-6 (print)

PODĚKOVÁNÍ

Neexistuje dostatek slov, která by dokázala vyjádřit,
jak neskutečně vděčná jsem za to,

jaký život mohu vést.

Živit se psaním knih je pro mě splněný sen.

Ale nemyslím psaní jen tak ledajakých knih, myslím možnost psát si, o čem chci,

možnost psát příběhy, které miluji.

Mému báječnému týmu,

Kellie, Alině a Lauren, děkuju vám za vše, co pro mě děláte,

máte nesmírný talent a moc si vás vážím.

Díky vám si zachovávám zdravý rozum.

Mým skvělým beta čtenářům, vy mi pomáháte se ohromně zlepšovat.

Mé krásné mamince, která čte všechno, co napíšu, a poskytuje mi

neutuchající podporu.

Mému manželovi a třem rozkošným dětem, děkuji, že mi tolerujete

moje workoholické tendence.

A vám, těm nejvěrnějším čtenářům na celém světě.

Děkuji, že milujete sérii Milesův klub tak jako já.

Je mi strašně líto, že za touto sérií zavírám dveře,

ale jak všichni dobře víme, když se jedny dveře zavřou,

jiné se otevřou.

Máme toho spoustu, na co se můžeme těšit.

S láskou,

Tee xoxo

VDĚK

Schopnost být vděčný; ochota projevit uznání a oplatit laskavost.

VĚNOVÁNÍ

Tuto knihu bych chtěla věnovat abecedě,

jejíchž šestadvacet písmen mi změnilo život.

V těchto šestadvaceti znacích jsem se našla

a nyní žiji svůj sen.

Až budete příště odříkávat abecedu,

vzpomeňte si na její moc.

Já to dělám každý den.

JEDNOU za ŽIVOT

EPILOG

MILESŮV KLUB

1

JEDNOU ZA ŽIVOT: EPILOG

Emily

Dveře výtahu se otevřou ajá zněj vystoupím do vestibulu. „Ahoj, Sammio.“ Súsměvem procházím recepcí.

„Díky bohu, že jsi tady.“ Vykulí oči.

Uchechtnu se, ten pohled znám.

„Zase má svůj den, co?“ zeptám se.

„Itak se to dá říct.“

„Můj manžel je protiva.“

„Jsi milá.“ Sammia se ušklíbne aobrátí se zpátky kpočítači. „Je usebe vkanceláři.“

„Díky.“ Vykročím chodbou dál. Vzala jsem si vpráci odpoledne volno apřišla jsem Jamesona zkontrolovat. Něco se mi na něm nezdá.

Nejsem si jistá, co přesně se sním děje, ale vždycky poznám, jak moc je vystresovaný, podle toho, jak probíhá sex. Čím víc je ve stresu, tím drsnější máme sex.

Nemilovali jsme se už celé týdny, zato každý den šukáme osto šest.

Včera si šel zničehonic třikrát zaběhat. Jednou ráno, jednou, když přišel domů, anaposledy vdeset večer, než si šel lehnout… Takže si troufám tvrdit, že můj manžel ve stresu je.

Nic nového pod sluncem.

Jameson Miles má vsobě ten typ nezkrotné energie, který nevybije pouhým běháním vCentral Parku, ani kdyby běžel seberychleji.

Zaklepu na dveře. „Ťuky ťuk.“

„Co je?“ zavolá.

No potěš.

Zaculím se aotevřu dveře; najdu ho, jak zírá na obrazovku počítače. „Co chceš?“ zeptá se, aniž by vzhlédl.

„Poslali mě kvám zpersonálního, pane. Přistihli mě, jak se na pracovním počítači dívám na porno.“

Zvedne oči azahledí se na mě. „Opravdu?“

„Ano, pane.“

Sevře čelist, pohledem zabloudí kmým chodidlům apak zase zpátky kobličeji. Jazykem si přejede po zubech.

Nehraju fér, jsem tu zjednoho jediného důvodu.

Abych svého muže ojela na jeho stole.

Mám na sobě ten nejrajcovnější ohoz sekretářky, ten, který tak zbožňuje. Šedou sukni ahedvábnou halenku, spodvazkovým pásem akalhotkami bez rozkroku.

„Ana co ses dívala?“ odvětí úsečně.

„Na Kuřbu ředitelova péra, pane.“

Povytáhne obočí, zvedne dálkové ovládání azmáčkne na něm nějaké tlačítko. Slyším, jak se dveře za mnou zamykají.

„Aproč ses dívala zrovna na Kuřbu ředitelova péra?“ vyptává se bez sebemenšího náznaku emocí.

„Je to taková moje fantazie, kterou jsem zatím neměla možnost si vyzkoušet.“

„Opravdu?“

„Já…“ pro větší efekt se odmlčím. „Prostě mi vždycky vrtalo hlavou, jak byste asi chutnal… Vím, že jste ženatý, ale…“ Pokrčím rameny.

Proč je zlobení taková zábava?

„Ale co?“ vyštěkne.

„Prostě jsem si říkala, jestli existuje nějaká šance, že bych vám ho mohla vykouřit, pane?“

Prudce se nadechne azády se opře oopěradlo; upřeně jeden druhého pozorujeme. Vzduch se mezi námi tetelí.

Miluju tuhle hru.

„Tohle je mediální společnost, Emily. Žádný bordel.“

„Ano, pane, to já vím.“

„Kdyby se otom někdy dozvěděla má žena…“

„Nedozví.“ Olíznu si rty asklopím oči kjeho rozkroku. „Na mou duši, přísahám.“

Stoupne si arozepne si kalhoty. „Klekni na kolena, sakra,“ zavrčí.

Svezu se na podlahu astále se snažím ubránit úsměvu. Jsem za něj provdaná už víc než rok atahle role mě baví nejvíc.

Perverzačka.

Přistoupí ke mně, spovýšeným pohledem mi odhrne vlasy zobličeje apalcem mě pohladí po rtech. „Buď hodná holka apředveď mi, co se ti honí hlavou.“

Přikývnu aotevřu pusu; přejede mi špičkou penisu po jazyku ajá ucítím, jak proniká do mých chuťových buněk.

Souhlasně zasykne. „Já tu tvoji nenažranou pusu opíchám, Emily.“

Tělem mi proběhne záchvěv vzrušení.

„Aty budeš svého prohřešku ještě litovat.“ Rukama mě agresivně popadne za vlasy. „Viď?“

„Ne, pane.“

Povytáhne obočí. „Ty jsi mi řekla ne?“

Kývnu avbřiše mi poletují motýli. Bez ohledu na to, jak dobře toho muže znám nebo jak moc mě miluje, vždycky balancuju na pokraji nebezpečí, když si takhle zahrávám sohněm.

Přikývnu.

„Velká chyba.“ Zasune mi ho tak hluboko do krku, že se začnu dávit, ale to ho v žádném případě nezastaví. Zastrčí ho ještě dál, až mi začnou slzet oči.

Se zakašláním si ho zpusy vytáhnu.

Zasměje se. „Kašlání ti nepomůže, děvenko.“ Znovu aznovu mi ho zasouvá do úst aoběma rukama mi svírá vlasy, zatímco mě šuká do pusy.

Hrubě abez servítků.

Přesně, jak se mi to líbí.

Představuju si, jak asi vypadáme. Já na kolenou vjeho kanceláři. On… vmých ústech. Přiráží apřiráží do rytmu svého přerývaného dechu.

Cítím, jak mu ještě víc tvrdne, astisknu ksobě nohy. Udělá se beze mě.

„Kuř mi ho,“ vyrazí ze sebe chraplavě. „Pořádně.“ Za vlasy mě tahá málem bolestivě, anež se naděju, zvedá mě na nohy, ohýbá mě přes stůl azvedá mi sukni. Jakmile spatří moje podvazky akalhotky bez rozkroku, procedí mezi zuby: „Jo, kurva.“

Jedním plynulým pohybem do mě zajede, otevřenou dlaní mi přitiskne obličej kdesce stolu adrží mě přišpendlenou na místě.

„Ach…“ zasténám, zcela přemožená dominancí tohoto muže.

Dokonalé.

Píchá mě jak oživot, až mi před očima vyskakují hvězdičky. Jeho mohutný penis si od mého těla bere přesně to, co potřebuje. Noří se do mě svlhkým mlaskavým zvukem amě se zmocňuje vlna slasti, při které nad sebou úplně ztrácím kontrolu.

Přirazí jednou, podruhé, potřetí… apak zůstane hluboko ve mně, nyní zcela ovládán vlastním tělem. Nahromaděné emoce zněj vytrysknou aon se udělá do hlubin mého těla.

Ztěžka oddechujeme, snažíme se vrátit na zem. Vytáhne mě na nohy aněžně mě políbí.

Zcela odlišným způsobem, než jakým si mě právě podmanil.

Ale takoví my už jsme. Tohle je náš normální den.

Dokonalý protiklad.

Vezme můj obličej do dlaní aznovu mě políbí. „Dobré odpoledne, paní Milesová.“ Na rtech ucítím jeho temný úsměv.

„Jsi sprostý úchylák,“ zašeptám.

Stáhne mi sukni na místo aurovná mi košili. „Aty se mě nemůžeš nabažit, takže vyhrávám.“

Svalí se na svou kancelářskou židli, přitáhne si mě na klín, zaboří mi obličej do prsou achvíli jen tak sedí.

Přestože jsem momentálně ukojená acelá zjihlá, neujde mi náznak úzkosti vjeho chování. Zmocňuje se mě nervozita. Vážně je napjatý jako struna. Cítím to na něm iteď, sálá to zjeho nitra.

Rozhlédnu se ana jeho stole uvidím napůl vypitou sklenku whisky. Vzápětí mrknu na hodiny na počítači: jedna hodina odpoledne.

„Proč piješ během dne?“ zeptám se.

Dramaticky si povzdechne. „Nezačínej.“

„Jamesone. Nezačínej stím svým nezačínej.“ Vstanu. „Jsi příliš ve stresu. Tohle musí skončit.“

„Jsem vpohodě. Nech to být anekaž to.“

„Uvědomuješ si, že se nemůžeme pokoušet omiminko, dokud ten stres nedostaneš pod kontrolu?“

„Nemám čas brát si volno, Emily.“

„Ale ano, máš. Zavolám Tristanovi. Může přijet azaskočit za tebe.“

Nezaujatě obrátí oči ke stropu. „Přišla jsi sem, abys mě pozvala na oběd, nebo co?“

„Neodbíhej od tématu,“ odseknu, vezmu sklenku swhisky avyliju ji do umyvadla. „Popravdě jsem ti přišla vykouřit péro. Spitím během dne je konec,“ oznámím mu.

„Ano, mami.“

„Ano,“ opáčím. „Přesně tak, chci být matka. Ty se pořád chceš pokoušet odítě, ale přitom jsi vtakovém stresu, že musíš pít whisky, abys vůbec dokázal přežít den. Do takového prostředí naše dítě přivést nechci, Jayi.“

Ztěžka vydechne. Ví, že mám pravdu.

Vtip je vtom, že já už se odítě potají snažím. Sotva se mi svěřil, že chce dítě, vysadila jsem prášky. Vím, že jsem mu to měla říct, ale milování je pro Jamesona bezpečné teritorium, jediná příležitost, kdy doopravdy vypne mozek anechá se unášet okamžikem.

Když potřebuje uniknout od tlaku, má mě aspolečně máme tohle.

Nádherný akt dvou zamilovaných lidí.

Navíc ho znám; jakmile mu řeknu, že se oto aktivně pokoušíme, stane se ztoho pro něj cíl, bude tím naprosto posedlý abude se nervovat, když se nám to nepovede. Radši bych ho překvapila, až přijde čas, pokud se nám poštěstí.

„Zařídím nám dovolenou, musíme vypadnout.“

Obrátí oči vsloup.

„Ateď se mnou půjdeš domů.“

„Teď domů nepůjdu.“

Nakloním se přes něj avypnu mu počítač. „Tebe se nikdo na nic neptal.“

Zůstane nehybně sedět na židli ajá si mu znovu sednu na klín aobejmu ho. „Zlato… poslouchej mě. Miluju tě; chci, abychom spolu měli dlouhý ašťastný život. Copak nechceš to samé?“

„Chci.“

„Je čas, aby sis dal na chvíli pohov. Vážně si myslíš, že necítím, co se vtobě teď odehrává?“

Očima se vpíjí do těch mých.

„Ty uzávěrky atabulky, ředitelé… nic ztoho nemá žádný význam, pokud nežiješ kvalitní život.“ Zlehka ho políbím aodhrnu mu vlasy zčela. „Máš práci, kde jsi pod nesmírně velkým tlakem, aje naprosto přirozené, že jsi napjatý. Ale musíš se naučit taky někdy vypnout. Takhle ze sebe nemůžeš vydávat to nejlepší ani pro mě, ani pro Miles Media, ani pro své bratry arodiče. Aze všeho nejmíň pro sebe.“

Zatímco poslouchá, přitiskne mě ksobě pevněji.

„Nebylo by skvělé chodit do práce každý den svěží aodpočatý? Aniž by tvůj mozek neustále těkal mezi milionem záložek, které tam máš otevřené?“

Zhluboka vydechne ajá vím, že si uvědomuje, že mám pravdu.

„Jdeme domů.“ Za ruku ho vytáhnu na nohy adám do pořádku stůl. Posbírám mu věci ajeho aktovku si přehodím přes rameno. Provedu ho recepcí. Když nás zahlédnou děvčata, zvednou hlavy.

„Pro dnešek odcházím,“ informuje Sammiu.

„Ano, jistě,“ usměje se. „Dobrý nápad.“

„Ana nějakou dobu si vezme volno, jen se musím domluvit sTristanem, kdy může dojet azaskočit za něj,“ dodám.

„To se ještě uvidí.“ Jameson obrátí oči vsloup. „Jsem obětí únosu, Sammio, vidíte to?“

Sammia se znovu usměje amy vkročíme do výtahu. Dveře se zavřou. Obrátíme se knim čelem.

„Víš, očem si teď holky na recepci povídají?“ zeptá se jakoby mimochodem.

„Otom, jak tě miluju ajak dobře se starám oduševní zdraví svého muže?“ zaculím se na něj rozpustile.

„Ne.“ Narovná si kravatu. „Samá voda.“

„Tak co si teda říkají?“

„Že ztebe jde cítit mrdka.“ Rukou mě chytne mezi nohama.

„Přestaň.“ Nahlas se zasměju, plácnu ho po ruce apohledem přitom zalétnu ke kamerám. „Není ze mě cítit mrdka,“ utrousím.

Panebože, co když jo?

Laškovně na mě zamrká. „Věř mi, je.“

Zatímco auto vjíždí na velkou kruhovou příjezdovou cestu, žaludkem mi zmítají nervy.

Dokázala jsem to.

Přiměla jsem Jamesona, aby si vzal dovolenou aodjel se mnou. Tristan za něj vpráci zaskakuje avšechno běží podle plánu.

Je tu jen jeden drobný problém.

Jay si myslí, že jsme přijeli do Thajska, abychom strávili dovolenou vluxusním resortu. Neřekla jsem mu, že se ve skutečnosti jedná owellness pobyt.

Žádný alkohol, samé zdravé jídlo, meditace, denní léčebné seance čínské medicíny, taj-či, pilates amasáže.

Pro Jamesona Milese nejhorší noční můra.

Vyhlédne zokénka azamračí se. „Co to má být?“

„Překvapení.“ Usměju se snadějí vočích.

Povytáhne obočí. „Co tím myslíš, překvapení?“

„No.“ Nakloním se přes něj aotevřu dveře. „Chtěli jsme si někde odpočinout atohle je na to ideální místo.“

„Co tím chceš říct?“

Kruci, budu to na něj muset prostě na rovinu vybalit.

„Domluvila jsem nám wellness pobyt, zlato. Není to skvělé?“

„Cože?“ Zabouchne dveře od auta. „Do prdele, to ani náhodou, Emily.“

„Jamesone,“ řeknu přísně. „Vylez ztoho auta.“

„Ne.“ Zamáčkne zámek na dveřích. „Tak tohle má být ta odpočinková dovolená, cos nám zařídila? Nemůžu tomu kurva uvěřit.“

Řidič se na předním sedadle zasměje.

„Na tom není nic vtipného. Jeďte.“

Řidič zalétne ve zpětném zrcátku očima ke mně, zda souhlasím.

„Nikam nejezděte,“ vyštěknu. „Přestaň se chovat jako přerostlé mimino. Vystup ztoho auta, Jamesone. Okamžitě.“

„Vžádném případě.“ Založí si ruce na prsou. „Vtomhle zatraceném hipísáckém podniku bydlet nebudu.“

„Ato já zase jo.“

„Dobře. Užij si chroustání trávy.“

Vážně?

„Jamesone, chci si odpočinout achci to udělat tady. To tu se mnou nemůžeš zůstat prostě jen kvůli mně?“

„Ne.“

Začínám být naštvaná.

„Jak chceš, máš na výběr buď tohle, nebo měsíc kempování vThajsku,“ odseknu. „Ateď je období dešťů akomáři jsou velcí jako vJurském parku.“

Otevře pusu, aby něco řekl, ale já ho zarazím.

„Nedělám si srandu, Jamesone. Nerozčiluj mě,“ zašeptám rozlíceně. „Ksmrti mě unavuje žít stakovým nervákem, takže jestli tam se mnou nedokážeš jít adopřát si trochu odpočinku, tak proč jsme se vůbec brali? Jaký to má sakra smysl?“

Přimhouří oči aprobodává mě pohledem.

Nasupeně vystoupím zauta. Já dovnitř jdu, ajestli on tu se mnou nezůstane, čeká ho třetí světová válka.

Připrav se, parchante.

Řidič otevře kufr od auta avystoupí, aby mi pomohl se zavazadly. „Jen to jedno?“ zeptá se.

„Oba kufry,“ nařídím.

Pokud tu nechce být, nebude mít ani svoje věci, nasrat.

Naštěstí jsem chytřejší než on.

Věděla jsem, že to udělá, atak jsem si útok naplánovala předem avletadle jsem mu zpeněženky potají vytáhla kreditní karty. Bude tu muset zůstat, ať se mu to líbí, nebo ne.

Ikdyž teď odjede, později se bude muset vrátit.

Vykročím se dvěma velkými kufry po příjezdové cestě acítím, jak mě zauta sleduje.

Půjde za mnou?

Dorazím kvelkolepému vstupnímu schodišti, odkud mi naproti vyjdou dva portýři. „Dobrý den, dobrý den.“ Usmívají se aberou mi kufry zrukou. „Já vám je vezmu.“

„Děkuji.“ Také se usměju aletmo se ohlédnu na auto. Za okénkem vidím Jamesonův zamračený obličej.

Nemůžu tomu do prdele uvěřit.

Přistoupím krecepčnímu pultu. „Dobrý den, vítejte. Mohu vám nějak pomoci?“ zeptá se recepční súsměvem.

„Ano.“ Nejistě jí úsměv oplatím apodám jí svoji kreditní kartu. „Mám tu ode dneška zarezervované ubytování. Na jméno Emily Milesová.“

Ohlédnu se přes rameno avidím, že auto, kterým jsem přijela, je pryč.

Odjel?

Srdce se mi samým rozčilením rozbuší tak, že mi jeho tlukot hlasitě duní vuších. Dala jsem si stím takovou práci. Doslova jsem žadonila, aby nás někam vměstnali, protože měli plnou kapacitu, apak jsem to musela držet vtajnosti ařešit milion dalších věcí. Aon si sakra klidně odjede, aniž by tady tomu věnoval jediný pohled. Typický paličatý Jameson Miles.

Tohle je válka.

Mlčky čekám, zatímco milá paní recepční ťuká něco do počítače.

Kam půjde? Vždyť nemá peníze. Pak si ale vzpomenu, ským mám tu čest.

Co si to namlouvám? Ten by se dokázal vloudit do jakéhokoli pětihvězdičkového resortu. Nejspíš tam ještě budou mít vprostorech pro personál vylepený plakát sjeho obličejem.

Buch, buch, buch… rozléhá se mi vuších rozzuřený tlukot mého srdce.

„Mám tu pro vás luxusní střešní apartmá na celou dobu vašeho pobytu.“

Přinutím se kúsměvu. „To zní báječně, děkuji.“

„Nejdřív vás zavedou do vašeho pokoje apoté si pro vás přijde váš mistr, aby vás tady provedl.“

Zmateně se zamračím. „Aha?“

„Mistr?“ pronese za mými zády bezvýrazně Jameson. „Mistr čeho?“

Leknu se jeho hlasu tak, že nadskočím, ale otočím se kněmu azaplaví mě pocit úlevy.

Ty máš ale štěstí.

„Nemluv na mě,“ naznačí ústy apostaví se přede mě ve snaze vzít situaci do vlastních rukou. „Na jak dlouho tu máme rezervaci?“

„Na dvacet jedna dní.“

„Dvacet jedna…“ Poklepe prsty na pult aúkosem na mě pohlédne. „Jo, tak to ani náhodou. Zítra odjíždíme, díky.“

Recepční se usměje nejdřív na něj apak na mě, jako by tu samou konverzaci slyšela už mnohokrát.

„Bjorne. Mohl bys prosím panu apaní Milesovým ukázat cestu do jejich apartmá?“

„Jistě.“ Objeví se před námi urostlý, statný blonďák, oděný od hlavy až po paty vbílém. „Tudy, prosím.“ Vykročí před námi ajá se pokusím chytit Jamesona za ruku, ale ten mě odstrčí. „Nesahej na mě.“

„Kvašemu pokoji se jde zahradou klidu,“ informuje nás Bjorn monotónním hlasem. „Až jí budeme procházet, musíme se tam zastavit avzdát dík, než vstoupíme do další fáze vašeho života.“

Jameson obrátí oči vsloup. „To mě poser,“ zamumlá takřka nehlasně.

Kousnu se do rtu, abych zakryla úsměv.

Projdeme za Bjornem dvoukřídlými dveřmi apokračujeme přenádhernou zahradou. Musím uznat, že zde opravdu panuje nesmírný klid.

Perfektně zastřižené, sytě zelené trávníky střídají dokonalé záhony. Uprostřed se tyčí mohutný vodní prvek svodopádem, který stéká do nižších částí zahrady, kde na vodní hladině plavou lekníny. Právě zde se Bjorn zastaví, zavře oči apokloní se srukama sepjatýma, jako by se modlil.

Jameson se chytí vrozkroku ajá zabořím obličej do dlaní.

Ach bože.

„No tak, přidejte se, vzdejte svůj dík,“ vyzve nás Bjorn.

„Tak jo.“ Sepnu ruce jako při modlitbě stejně jako on apokusím se napodobit jeho pohyby.

Ježíši, tohle je fakt trochu moc.

Možná má Jameson pravdu anakonec to celé bude jeden obrovský průser.

„Kde je můj pokoj?“ vyštěkne Jameson netrpělivě za mými zády.

Bjorn pohlédne Jamesonovi zpříma do očí avěnuje mu klidný úsměv. Tak klidný, že to působí skoro děsivě. „Tudy.“ Vykročí před námi.

Jameson si poklepe ze strany na hlavu. „Ty vole, ten je pošahanej,“ naznačí ústy. „Nejspíš je to sériovej vrah.“

Imě se začínají zmocňovat pochyby.

Jdeme za ním skrze zahrady adolů po vinoucích se cestičkách ana druhou stranu mostu a… Bože, tohle místo je fakt kouzelné.

Konečně dorazíme kpůvabné chatce svýhledem na moře. „Tohle bude vdohledné době váš nový domov.“

„Páni,“ rozplývám se, akdyž se otočím, uvidím, že iJameson se tváří poněkud ohromeně.

Bjorn otevře hlavní dveře aza nimi nás udeří do očí strohá jednoduchost. Veškeré zařízení, zdi, stropy ipodlahy jsou celé bílé.

Vejdeme dovnitř arozhlédneme se. „Je to… nádhera.“ Usměju se. „Páni.“

Bjorn ukáže na dva velké košíky. „První, co musíte udělat, je smýt ze sebe tento svět.“

„Smýt co?“ zamračí se Jameson.

„Osprchujte se aumyjte solným peelingem, který najdete vkrabičkách. Vmasírujte si ho do kůže jako mýdlo. Umyjte se navzájem, vychutnejte si to.“

Jameson probodne Bjorna ledově chladnýma očima.

„Všechen svůj majetek si odložte do těchto košíků.“ Poklepe na košík apak nám podá bílé oblečení, které připomíná nemocniční úbor. „Po dobu svého pobytu budete nosit tyto oděvy. Nebudou vás zde rozptylovat žádné osobní věci.“

Jameson na něj zírá, jako by mu přeskočilo.

„Osvobodí vás to, pane Milesi.“

„Nebo vám to dá možnost ukrást mi moje krámy.“

„Všechnu elektroniku aoblečení dejte do košíků akufry nechte za dveřmi. Uložíme vám je do úschovny. Pokud chcete, můžete si nechat taštičku shygienickými potřebami, ale byli bychom raději, kdybyste během svého pobytu používali naše organické produkty.“

„Budeme bez telefonu?“ zamračím se.

„Bez internetu abez telefonu,“ odpoví Bjorn. „Bez hodinek, bez povědomí očase. Bez rušivých elementů.“

„No ty vole,“ odfrkne si Jameson. „Ztoho mě vynechte.“

Bjorn se nevzrušeně usměje. „Osprchujte se, smyjte ze sebe navzájem svět apak si vás přijde vyzvednout váš mistr.“

„Astím budeme dělat co?“

„Dnes večer máte oba na programu dvouhodinovou masáž následovanou horkou olejovou koupelí avynikající večeří zakončenou výběrem ztropického ovoce.“

Jameson přenese váhu na zadní nohu ajá na něm poznám, že ta vidina se zamlouvá ijemu.

Přihlouple se zaculím. „Děkujeme, to zní báječně.“

Bjorn skloní hlavu, bez dalšího slova vyjde ze dveří azavře je za sebou.

„Co tě to ksakru napadlo?“ vypění Jameson.

Pokrčím rameny. „Je to zábava.“

„Na tom kurva není nic zábavnýho, Emily.“

„Můžeme ze sebe navzájem smýt svět.“ Pokusím se ho nalákat.

„Vživotě jsem nebyl míň nadržený než právě teď.“

Zakryju si dlaní ústa azasměju se. „Tak už vlez do té sprchy.“

„Vlez si do té posrané sprchy sama,“ zašeptá naštvaně. „Já svůj telefon do toho blbýho, pojebanýho košíku nedám.“

„Tři dny.“

„Cože?“

„Pokud budeš tři dny dělat, co ti řeknou, můžeme odjet.“ Podám mu ručník.

„Mám pro tebe novinku, ty pomatenče. Já si odjedu, kdy budu kurva chtít.“

Založím ruce vbok. „Vlez si do té sprchy, než tě vní utopím.“

Přejede si rukama po obličeji ajá se opět neubráním smíchu. „Musíš uznat, že je to celkem legrace.“

„Ani vnejmenším.“ Vyškubne mi ručník zruky. „Nemusíš mě topit, já se utopím sám.“ Zlostně napochoduje do koupelny azavře za sebou dveře.

Já je hned zase otevřu anakouknu dovnitř. „Myslela jsem, že se máme umývat navzájem.“

„Vypadni odsud, než mě doženeš kvraždě asebevraždě,“ zavrčí rozlíceně.

Znovu se zahihňám.

Osprchuje se, vyjde sručníkem omotaným kolem pasu azjistí, že já už jsem své věci dala do košíku.

„Ty tam ten telefon vážně dáš?“

„Hmm.“

„Co když nastane nějaká naléhavá situace?“

„Tristan nám zavolá sem.“

„On otom ví?“ vybuchne.

„On mi to tu našel.“

„Já ho, do prdele, uškrtím vlastníma rukama.“

Stoupnu si na špičky apolíbím ho na jeho velké, krásné rty.

„Prosím tě, Jayi, jestli to nedokážeš udělat pro sebe, udělej to aspoň pro mě.“ Položím si jeho ruku na břicho. „Pro naši budoucnost.“

Zhluboka vydechne aočima se vpíjí do těch mých.

„Žádám tě jen otři dny.“

Zaváhá ajá vím, že chce odejít, ale taky vím, že hluboko uvnitř by udělal cokoli, jen aby mi udělal radost. „Fajn.“

Vesele poskočím. „Děkuju.“ Podám mu jeho bílé oblečení aon si ho neochotně oblékne. Lněné kalhoty ikošile jsou bílé apytlovité.

„Hele, vypadáš jako zubař,“ zazubím se rozjařeně.

„Zajímavé, že to říkáš.“ Zadívá se na sebe bez velkého nadšení. „Právě si totiž představuju, jak ti jeden po druhém vytrhávám všechny zuby.“

Rozesměju se. Vážně si přeju, abych si mohla jeho reakce nahrávat apozději si je pustit. Tohle je super komedie.

Osprchuju se aobleču si bílou uniformu. Když vyjdu ven, uvidím Jamesona sedět na posteli. „Dal jsi telefon do košíku?“ zeptám se.

„Ano.“

„Ahodinky?“

Povytáhne obočí.

Usměju se. „Hodný kluk.“

Zavře oči, jako by se dovolával nějaké vyšší moci. „Nerýpej do mě, Emily, už tak jsem kurva na nervy.“

Ťuk, ťuk, ozve se ode dveří.

„Radši bys měla otevřít, máš tu Mistra Třísku,“ zamumlá suše.

Otevřu dveře aspatřím postaršího Thajce. Má na sobě sytě červený plášť avypadá úplně tajuplně, jako nějaký tibetský mnich nebo tak něco. „Dobrý den.“

Obdaří mě uvolněným úsměvem. „Zdravím, mé dítě.“

Srdce mi vhrudi poskočí. Páni, působí magicky.

„Jmenuji se Chakrii. Po dobu vašeho pobytu budu vaším mistrem.“

Teď se trefil do černého.

„Co děláš?“ zašeptám.