Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.
Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

PhDr. Lada Stuchlá

PŘEHLED ANATOMIE A FYZIOLOGIE ČLOVĚKA
pro nelékařské zdravotnické obory

Recenze:
RNDr. Ludmila Oliveriusová, CSc.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2024
Cover Photo © depositphotos.com, 2024
Obrázky z publikace Fiala P, Valenta J, Eberlová L. Stručná anatomie člověka © Bc. Marie Fialová

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 9234. publikaci
Odpovědná redaktorka Mgr. Helena Vorlová
Sazba a zlom Václav Juda
Obrázky 2.8, 7.8, 13.10, grafy 2.1, 4.1, 6.1, 10.1, 13.1 a tabulka 3.1 převzaty z publikace Mourek, J. Fyziologie. Praha: Grada Publishing 2019; ostatní obrázky převzaty z publikace Fiala P, Valenta J, Eberlová L. Stručná anatomie člověka. Praha: Karolinum 2015.
Počet stran 176
1. vydání, Praha 2024

Vytiskla TISKÁRNA V RÁJI, s.r.o., Pardubice

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-271-7254-2 (ePub)
ISBN 978-80-271-7253-5 (pdf)
ISBN 978-80-271-2903-4 (print)

O autorce

PhDr. Lada Stuchlá je absolventkou Gymnázia Václava Hraběte v Hořovicích a Fakulty zdravotnických studií Západočeské Univerzity v Plzni, obor Porodní asistentka. V roce 2018 ukončila magisterské studium Pedagogické fakulty Univerzity Palackého v Olomouci, obor Učitelství odborných předmětů pro zdravotnické školy. V roce 2021 ve stejném studijním oboru složila státní rigorózní zkoušku.

Od roku 2017 vyučuje odborné předměty na Střední zdravotnické škole a Vyšší odborné škole zdravotnické v Kladně ve studijních oborech Praktická sestra, Zdravotnické lyceum (somatologie, latinský jazyk, teorie ošetřovatelství, ošetřovatelství v klinických oborech, psychologie a komunikace a další) a Všeobecná diplomovaná sestra (anatomie, fyziologie a psychologie). Na Katedře ošetřovatelství a porodní asistence Fakulty zdravotnických studií Západočeské Univerzity v Plzni vede a oponuje kvalifikační práce. V rámci dalšího vzdělávání pedagogických pracovníků se věnuje studiu předškolní a mimoškolní pedagogiky, zúčastnila se zahraniční stáže stínování pedagogů, absolvovala kurz latinského jazyka a řadu odborných seminářů (Tvořivé myšlení v práci pedagoga I, II, Konfliktní situace ve škole, Sociálně-psychologické dovednosti a další).

Předmluva

Související výukové předměty anatomie (studium struktury a stavby) a fyziologie (studium pochodů a funkcí) člověka jsou základním stavebním kamenem širokého spektra studijních oborů se zdravotnickým zaměřením. Jako studentka a následně vyučující těchto předmětů jsem nenalézala dostatek učebních textů o orgánových soustavách, v nichž by se přehledně kloubily poznatky anatomické i fyziologické. Tak vznikla myšlenka předložené publikace. Její forma a rozsah vycházejí jak z analýzy dostupných středoškolských učebnic somatologie a vysokoškolských učebních textů anatomie a fyziologie, tak z mé dosavadní zkušenosti s jejich výukou. Velká pozornost je v textu kapitol věnována latinské terminologii s případnými řeckými ekvivalenty, která je nedílnou součástí studia zdravotnických oborů. Cenným prvkem publikace jsou schematické obrázky zesnulého Pavla Fialy, významné osobnosti Lékařské fakulty Univerzity Karlovy v Plzni. Kniha byla psána s cílem poskytnout studentům přehled znalostí v obtížných a krásných disciplínách anatomie a fyziologie potřebných pro studium nelékařských zdravotnických oborů a zdravotnickou praxi.

„Učte se, jako byste se hnali za někým, koho nemůžete dohonit, a jako by to byl někdo, koho nechcete ztratit!“

(Konfucius, 5. až 6. století př. n. l.)

Kladno, červenec 2023

PhDr. Lada Stuchlá

1Soustava kosterní, systema sceletale

Na lidskou kostru, skeleton, se upínají příčně pruhované svaly, čímž vzniká funkční celek – pohybový aparát, aparatus locomotorius. Funkcemi kosterní soustavy jsou: podklad pro úpon svalů, opora pro měkké tkáně, ochrana orgánů, vznik krevních elementů, zásobárna kalcia (90 %) afosfátů (80 %).

1.1Vstupní poznámky

Kosterní soustava je tvořena asi206 kostmi. Tělesná hmotnost je z⅕ až ⅐ tvořena kostmi, udospělého člověka je to asi 11 kg celkové tělesné váhy. Spolu se zubní sklovinou je kost nejtvrdší tkání vtěle.

1.1.1Pojivová tkáň, textus connectivus

Pojivová tkáň má mechanickou apodpůrnou funkci. Vrůzném poměru zastoupení ji tvoří: buňky, množství mezibuněčné hmoty abílkovinná vlákna, fibrily (kolagenní aelastická). Během nitroděložního vývoje pojivo vzniká zprimitivní sítě rozvětvených buněk, mesenchymu. Základními druhy pojiv jsou: vazivo, chrupavka akost.

Vazivo, tela fibrosa, je měkké apoddajné. Vmezibuněčné hmotě obsahuje různé typy buněk, jimiž jsou: vazivové buňky, fibrocyty, tukové, síťovité, pigmentové akrevní buňky. Vazivová tkáň má vysokou regenerační schopnost. Dle poměru buněk avláken je klasifikováno vazivo: rosolovité (obsaženo vpupeční šňůře), řídké kolagenní – vmezeřené, intersticiální (vyplňuje prostory mezi orgány), tuhé kolagenní (tvoří vazy ašlachy), elastické (zastoupeno na páteři, vhlasových vazech), síťovité, retikulární (umístěno vmízních uzlinách, slezině akostní dřeni) atukové (vyskytuje se vpodkoží, fixuje ledviny aoční kouli).

Chrupavka, cartilago (řec. chondros), je tuhá, pevná, bez cév anervů. Základní složkou mezibuněčné hmoty chrupavky je tzv. chondromukoid, ve kterém jsou uloženy chrupavčité buňky, chondrocyty, srůznými typy vláken. Na povrchu chrupavky je vazivová vrstva ochrustavice, perichondrium. Regenerační schopnost chrupavky je velmi malá. Dle zastoupení jednotlivých složek je rozeznávána chrupavka: hyalinní – sklovitá (pokrývá kloubní povrchy kostí, tvoří chrupavky dýchacích cest), elastická (je podkladem ušního boltce apříklopky hrtanové), vazivová (tvoří meziobratlové destičky, stydkou sponu anitrokloubní disky).

Kost, os (řec. osteon), je tvrdé pojivo složené zkostních buněk (viz kap. 1.5), mezibuněčné hmoty akolagenních vláken. Mezibuněčná hmota kostní tkáně má dvě složky: složku organickou, ossein, která zajišťuje kosti pružnost, asložku anorganickou, která vzniká ukládáním solí vápníku (mineralizace) adává kosti pevnost. Poměr organické aanorganické složky se vprůběhu života mění, svěkem se kost stává méně pružnou, ubývá organická složka. Ve stáří pak dochází kpoklesu obou složek, osteoporóza (snižování hustoty kostní tkáně). Dle uspořádání mezibuněčné hmoty se liší kostní tkáň: kompaktní, hutná, substantia compacta, akostní tkáň spongiózní, houbovitá, substantia spongiosa (obr. 1.1, 1.2).

Obr. 1.1 Struktura kompaktní kosti, část stěny dlouhé kosti

1 – okostice, 2 – zevní plášťové lamely, 3 – osteon, 4 – vnitřní plášťové lamely, 5 – endost, 6 – cévní řečiště, 7 – arterie

Obr. 1.2 Proximální konec humeru

1 – kloubní chrupavka, 2 – trámčina epifýzy, 3 – proximální růstová ploténka, 4 – trámčitá kost diafýzy, 5 – dřeňová dutina, 6 – kompakta

Kompaktní kostní tkáň je uložena pod vazivovým obalem kosti, okostice, periost, který je hojně cévně zásoben ainervován. Okostice zodpovídá za citlivost abolestivost kosti. Na příčném řezu kosti je kompaktní kostní tkáň uspořádána do plotének, plášťových lamel, osíle asi 4–12 µm, které na sebe plošně nebo koncentricky nasedají. Klasifikovány jsou plášťové lamely zevní (povrchové) avnitřní (vmezeřené). Rovnoběžně sosou kosti probíhá osmi až 15kruhově uspořádaných vnitřních lamel označovaných jako Haversův systém, osteon, který je uložen okolo Haversových kanálků vyplněných cévami. Spovrchem kosti jsou Haversovy kanálky spojeny prostřednictvím Volkmannových kanálků, ve kterých probíhají cévy.

Spongiózní kostní tkáň se nachází vkoncích dlouhých kostí, vkostech krátkých aplochých. Svým uspořádáním tvoří spongiózní kostní tkáň trámčitou síť. Trámce spongiózy vystýlá vazivová blána, endost. Průběh trámců odpovídá směru zatížení kosti (architektonika kosti) adle změny tlakového zatížení se přestavuje.

1.2Makroskopická stavba kosti

Makroskopicky jsou na dlouhých kostech rozlišovány: horní epifýza, metafýza, diafýza, dřeňová dutina adolní epifýza. Metafýza vzniká zchrupavčité růstové štěrbiny. Část kosti, která má vlastní osifikační centrum (viz kap. 1.5.1), se označuje apofýza. Uvnitř diafýz dlouhých kostí je dřeňová dutina, cavum medullare, vyslaná endostem. Vdřeňové dutině je umístěna kostní dřeň, medulla ossium, která sestává zvazivových buněk acévních sítí. Včervenékostní dřeni probíhá krvetvorba, hematopoéza.Svěkem se vkostní dřeni ukládají tukové buňky, adipocyty, avzniká žlutá kostní dřeň. Vdospělosti krvetvorba probíhá pouze ve spongióze kostí plochých akrátkých. Kostní dřeň činí asi 2,5 kg celkové tělesné hmotnosti dospělého člověka, ztoho asi ½ tvoří krvetvorná červená kostní dřeň (kosti lebky, obratle, žebra, kosti pánve).

Lidskou kostru dále tvoří kosti: krátké (tenký plášť kompakty pokrývá spongiózu), ploché (dvě lamely kompakty, mezi nimiž je spongióza), nepravidelné, sezamské (zavzaté do šlach svalů) apneumatizované (vedlejší dutiny nosní, sinus paranasales).

Cévní zásobení kosti zajišťují vyživující tepny, arteriae nutriciae, které odstupují zokolních tepen kosti, vstupují do kostní dřeně anapojují se na cévy vHaversových kanálcích. Na cévní řečiště vyživujících tepen se napojují periostální tepny (vznikají anastomózy), které zásobují periost azněj vstupují do Haversových kanálků. Suvedenými tepnami procházejí také žíly.

1.2.1Spojení kostí, juncturae ossium

Na skeletu jsou rozlišovány dva typy spojení kostí: spojení vsouvislosti (pevné spojení) aspojení vdotyku (pohyblivé spojení).

Spojení kostí vsouvislosti zajišťují tři druhy pojiv: chrupavčité, synchrondrosis, vazivové (kolagenní, elastické), syndesmosis, akostní – srůst kostí, synostosis. Mezi spojení kostí chrupavkou například patří meziobratlové destičky nebo stydká spona. Vazivové spojení kostí tvoří švy lebeční aksrůstu kostí dochází například na kosti pánevní nebo křížové.

Spojení kostí vdotyku umožňuje kloub, articulatio. Jeho obecnou stavbu tvoří: kloubní plochy, facies articulares, což je kloubní hlavice akloubní jamka, kloubní pouzdro, capsula articularis akloubní dutina, cavitas articularis (obr. 1.3). Kloubní jamka apouzdro jsou pokryty hyalinní chrupavkou. Kloubní pouzdro je tvořeno dvěma vrstvami: zevní fibrózní avnitřní synoviální, která do kloubní dutiny produkuje kloubní maz, synovii, pro výživu chrupavky aredukci tření mezi kloubními plochami. Stabilitu kloubu, jeho snazší pohyb aredukci tření zajišťují pomocná zařízení kloubu. Jsou jimi: zevní avnitřní kloubní vazy, ligamenta, kloubní svaly, musculi articulares, chrupavčitý kloubní lem, labrum articulare, chrupavčité kloubní destičky (plné disky asrpovité menisky) atíhové váčky, bursae synoviales. Tíhové váčky jsou umístěny vmístech tlaku avyplňuje je synovie.

Obr. 1.3 Stavba kloubu

1 – kloubní hlavice, 2 – kloubní pouzdro (černá linie uvnitř je synoviální vrstva), 3 – meniskus, 4 – kloubní chrupavka, 5 – kost tvořící kloubní jamku

Klouby jsou klasifikovány dle počtu zúčastněných kostí na kloub: jednoduchý, ve kterém se stýkají pouze dvě kosti, akloub složený, který je tvořen více kostmi, nebo se vkloubu nacházejí chrupavčité destičky. Dle tvaru styčných ploch jsou kloubní spojení klasifikována na kloub: kulový (nejpohyblivější typ kloubu), válcový (má styčné plochy ve tvaru válce), kladkový (obsahuje vodící rýhu alištu), sedlový (má tvar jezdeckého sedla), elipsovitý (styčné plochy jsou podobné elipsoidu), plochý (srovnými styčnými plochami) atuhý (styčné plochy jsou zhrubělé).

1.3Kostra osová, sceleton axiale

Osový skelet sestává: zpáteře, hrudního koše alebky.

1.3.1Páteř, columna vertebralis

Páteř tvoří ⅓ celkové tělesné výšky. Poskytuje nosnou aopornou osu těla achrání hřbetní míchu. Skládá se ze sloupce 33 až 34 obratlů, vertebra (řec. spondylos), které jsou dle svého uložení klasifikovány: na 7 obratlů krčních (C1–7), vertebrae cervicales, 12 obratlů hrudních (Th1–12), vertebrae thoracicae, 5 obratlů bederních (L1–5), vertebrae lumbales, 5 obratlů křížových (S1–5), vertebrae sacrales, sekundárně srůstajících vkost křížovou, os sacrum a4 až 5 obratlů kostrčních (Co1–5), vertebrae coccygeae, sekundárně srůstajících vkost kostrční, os coccygis.

Obecnou stavbu obratle tvoří: obratlové tělo, corpus vertebrae aobratlový oblouk, arcus vertebrae, připojený kzadní části obratlového těla, tím vzniká obratlový otvor, foramen vertebrae (obr. 1.4). Obratlové otvory vytvářejí páteřní kanál, canalis vertebrae, kterým prochází hřbetní mícha, medulla spinalis (viz kap. 13.2.1). Mezi sousedními oblouky obratlů jsou meziobratlové otvory, foramina intervertebralia, jimiž vystupují míšní nervy. Zoblouku obratle odstupují výběžky obratlové, processus vertebrae – kraniálně akaudálně směřující párové výběžky kloubní, processsus articulares superiores et inferiores, dva výběžky příčné, processus transversi, mířící do stran ajeden dozadu namířený výběžek trnový, processsus spinosus. Kloubní výběžky horní adolní mají artikulační plochy pro pohyblivé spojení obratlů, na příčné výběžky atrnový výběžek se upínají svaly avazy, tím je zajištěna pevná fixace obratlů apružná motilita páteře.

Obr. 1.4 Hrudní obratel (shora)

1 – trnový výběžek, 2 – oblouk obratle, 3 – příčný výběžek, 4 – obratlový otvor, 5 – tělo obratle, 6 – horní kloubní výběžek

Vsagitální rovině vytváří páteř čtyři zakřivení ve tvaru dvojitého písmene S, který poskytuje páteři pružnost tak, že se hmotnost těla přenáší do vrcholů zakřivení. Voblasti krční abederní je páteř vyklenuta ventrálně, lordóza, voblasti hrudní akřížové je prohnuta dorzálně, kyfóza. Zakřivení páteře se vyvíjí postupně, nitroděložně je páteř plodu kyfotická avnovorozeneckém věku opisuje tvar podložky. Vznik lordóz nastává zvedáním hlavy, stojem achůzí akjejich fixaci dochází po 5. roce života. Ve frontální rovině je páteř mírně vybočena do strany (fyziologická skolióza), tím je kompenzována nestejná hmotnost obou polovin těla azkřížená asymetrie končetin.

1.3.1.1 Specifické znaky obratlů

Krční obratle, vertebrae cervicales, mají malé nízké tělo, vyznačují se rozvidleným trnovým výběžkem aotvory vpříčných výběžcích pro průchod páteřní tepny, arteria vertebralis. Vzhledem ke své odlišné funkci se obecné stavbě obratle vymykají první dva krční obratle, jimiž jsou: atlas, nosič (C1) aaxis, čepovec (C2). Atlas nemá obratlové tělo, skládá se ze dvou kostních oblouků (ventrální, dorzální) ajeho trnový výběžek je nahrazen hrbolkem, tuberculum posterius atlantis. Na horní ploše atlasu se nacházejí vejčité kloubní plochy pro spojení skloubními hrboly kosti týlní, condyli occipitales, ana dorzální ploše předního oblouku atlasu je kloubní plocha pro zub čepovce, dens axis. Na hranici šíje ahrudníku je nápadný (dobře hmatný) dlouhý trnový výběžek sedmého krčního obratle (C7), vertebra prominens.

Hrudní obratle, vertebrae thoracicae, mají krátké válcovité tělo, na kterém senacházejí kloubní plochy pro hlavice žeber. Příčné výběžky hrudních obratlů mají kloubní plochy pro hrbolky žeber, jejich trnové výběžky jsou dlouhé anápadně skosené. Kaudálně se těla hrudních obratlů stávají mohutnějšími.

Bederní obratle, vertebrae lumbales, mají mohutné ledvinovité tělo, čtyřhranný trnový výběžek ajejich obratlový otvor je trojúhelníkovitého tvaru.

Kost křížová, os sacrum, má ventrální plochu konkávní ahladkou, na dorzální ploše se nacházejí tři nad sebou uložené podélné hrany, crista sacralis, splynulé trnové výběžky křížových obratlů. Mezi posledním bederním obratlem akostí křížovou ventrálně prominuje předhoří, promontorium. Na křížové kosti jsou čtyři páry otvorů, které vedou do křížového kanálu aprostupují jimi míšní nervy.

Kost kostrční, os coccygis, má tvar klínu, skřížovou kostí je spojena prostřednictvím synchondrózy aje pozůstatkem ocasního oddílu páteře.

1.3.1.2 Spojení na páteři

Na páteři jsou zastoupeny všechny druhy kostního spojení. Těla obratlů spojuje 23meziobratlových destiček, disci intervertebrales, které jsou tvořeny: prstencem zvazivové chrupavky avaziva, anulus fibrosus, arosolovitým jádrem, nucleus pulposus. Meziobratlové ploténky činí asi ¼ až ⅕ celkové délky páteře azajišťují její motilitu, tlumí nárazy při pohybu arovnoměrně rozkládají tlak na obratle. První meziobratlová ploténka je mezi čepovcem aC3, poslední ploténka je mezi L5 akostí křížovou. Obratle jsou spojeny plochými meziobratlovými klouby, articulationes interverterales. Mezi lebkou anosičem je elipsovitý atlantookcipitální kloub, articulatio atlantooccipitalis, umožňující předozadní kývavé pohyby hlavy amírné úklony do stran. Spojení mezi nosičem ačepovcem tvoří atlantoaxiální kloub, articulatio atlantoaxialis, který umožňuje rotaci vkrční páteři (na obě strany asi 30°).

Na ventrální idorzální straně obratlových těl podélně probíhají dlouhé vazy, lig.longitudinale anterius et posterius. Obratlové oblouky jsou spojeny krátkými žlutavými vazy, ligg. flava. Krátké vazy jsou také mezi příčnými výběžky atrnovými výběžky, ligg. intertransversaria et ligg. interspinalia. Kinetika páteře je dána součtem dílčích pohybů aumožňuje anteflexi aretroflexi, lateroflexi arotaci.

1.3.2Hrudní koš, cavea thoracis

Kostra hrudníku je tvořena: hrudními obratli, žebry ahrudní kostí. Vhrudním koši jsou uloženy hrudní orgány, začátky aúpony dýchacích svalů (svaly krční, mezižeberní abránice). Dle tvaru jsou určeny dva krajní typy hrudníku: hrudník soudkovitý, inspirační (výrazný příčný rozměr) aastenický, expirační (převažuje kraniokaudální rozměr).

Žebra, costae, jsou vpočtu 12 párů klasifikována: na 7 žeber pravých, costae verae – připojená khrudní kosti, 3 žebra nepravá, costae spuriae – připojená kchrupavce předchozího žebra a2 žebra volná, costae fluctuantes – zavzatá do svalů břišní stěny. Kostěná část žebra se skládá: zhlavice, caput costae, pro připojení ktělu hrudního obratle, krčku, collum costae, který je zakončen hrbolkem, tuberculum costae azobloukovitého těla, corpus costae. Obloukovité zakřivení těla žebra umožňuje zvětšení objemu hrudníku během dýchání. Ventrálně přechází tělo žebra vchrupavčitou část.

Hrudní kost, sternum, je plochá nepárová kost složená: zrukojeti, manubrium sterni, těla, corpus sterni, achrupavčitého mečovitého výběžku, processus xiphoideus. Rukojeť je spojena sprvním párem žeber asklíčními kostmi, kraniálně je vykrojena vhrdelní jamku, jugulum. Po stranách těla hrudní kosti se nacházejí zářezy pro skloubení sžebry. Vmečovitém výběžkuse svěkem ukládají anorganické soli (tvrdnutí). Ve sternu se celý život udržuje krvetvorná červená kostní dřeň.

1.3.3Lebka, cranium

Kostru lebky tvoří 22 lebečních kostí, ossa cranii (obr. 1.5), které jsou klasifikovány: na kosti mozkové části lebky, neurocranium (8 kostí), akosti obličejové části lebky, splanchnocranium (14 kostí). Neurocranium ochraňuje mozek asmyslové orgány – tvoří horní azadní část lebky, splanchnocranium obklopuje začátek trávicí trubice. Kosti lebky navzájem spojují vazivové švy, suturae, achrupavka. Jediným pohyblivým spojením na kostře lebky je čelistní kloub, articulatio temporomandibularis. Velikost lebeční dutiny je označována jako kapacita lebeční ajejí průměrný obsah je užen 1300 cm3, umužů 1450 cm3. Obličejová část lebky tvoří dutinu nosní, cavum nasi, adutinu očnicovou, orbita, ve tvaru čtyřboké pyramidy, vníž je otvor pro průchod zrakového nervu, nervus opticus, aoční tepnu (větev vnitřní krkavice).

Obr. 1.5 Lebka (zboku)

1 – kost čelní, 2 – velké křídlo kosti klínové, 3 – kost čichová, 4 – kost slzní, 5 – kost nosní, 6– vchod do dutiny nosní, 7–očnicový vchod, 8– kost lícní, 9– hodní čelist, 10 – dolní čelist (bradový výběžek), 11 – jařmový oblouk, 12 – hlavička dolní čelisti, 13 – styloidní výběžek kosti spánkové, 14– zevní zvukovod, 15 – bradavkovitý výběžek kosti spánkové, 16– kost týlní, 17 – lambdový šev, 18 – kost temenní, 19 – šupinový šev, 20 – šupina kosti spánkové, 21– věncový šev, 22 – dolní temporální čára (začátek m.temporalis)

Neurocranium je tvořeno dvěma oddíly: dolní spodinou, basis cranii, ahorní klenbou, calva cranii. Na lebeční bázi jsou kosti spojeny chrupavkou anachází se zde otvory pro průchod cév anervů. Na vnitřní straně báze jsou tři jámy lebeční, fossa cranii: přední (vní jsou uloženy čelní laloky koncového mozku ačást čichového mozku), střední (zde naléhají spánkové laloky koncového mozku, hypothalamus ahypofýza) azadní (je vyplněna mozečkem amozkovým kmenem).

Lebeční báze sestává: zkosti čelní, kosti čichové, kosti klínové, párové kosti spánkové akosti týlní.

Kost čelní, os frontale, je za vývoje párovou kostí. Tvoří strop očnic avpřední dolní části má hmatné hrboly (nadočnicové oblouky), mezi kterými je vkleslina, glabella. Kaudálně je kost čelní spojena švem, sutura nasofrontalis, snosními kůstkami. Po stranách vybíhá ve výběžek lícní, processus zygomaticus, pro spojení skostí lícní. Obsahuje párové vedlejší dutiny nosní, sinus frontales.

Kost čichová, os ethmoidale, je tvořena dvěma ploténkami: svislou (rozděluje dutinu nosní) ahorizontální (jejími otvory procházejí vlákna čichového nervu). Obsahuje čichové vedlejší dutiny nosní, sinus ethmoidales, zjejichž stěny se odvíjejí horní astřední skořepy nosní, concha nasalis superior et media.

Kost klínová, os sphenoidale, je připodobňována knetopýrovi srozevřenými křídly. Rozlišuje se na ní: tělo sprohlubní – turecké sedlo, sella turcica, tvořící jamku pro podvěsek mozkový (viz kap. 12.2), velká amalá křídla avýběžky. Po stranách těla se nachází vnitřní krkavice vyživující mozek. Kost klínová obsahuje vedlejší dutinu nosní, sinus sphenoidalis.

Kost spánková, os temporale, sestává ze tří struktur: kost skalní, šupina kosti spánkové akost bubínková.

Kost skalní, os petrosum, obsahuje systém dutinek akanálků (zde je uloženo sluchově rovnovážné ústrojí) amá výběžek bradavkový, processus mastoideus, avýběžek bodcovitý, processus styloideus. Šupina kosti spánkové, pars squamosa, tvoří jařmový výběžek, processus zygomaticus, který se spojuje skostí lícní avzniká jařmový oblouk, arcus zygomaticus. Na šupině se nachází čelistní jamka, fossa mandibularis, pro hlavici dolní čelisti. Bubínková kost, pars tympanica, tvoří zevní zvukovod astěny středoušní dutiny.

Kost týlní, os occipitale, obsahuje velký týlní otvor, foramen magnum (prostup míchy). Kaudálně po stranách otvoru vybíhají vyvýšeniny, condyli occipitales, pro skloubení snosičem. Na zevní straně týlní kosti prominuje hrbolek, od něhož odstupují hrany, lineae nuchales, pro úpon šíjových svalů.

Lebeční klenbu tvoří: kost čelní, párová kost temenní, kost klínová, párová kost spánková akost týlní.

Temenní kost, os parietale, je ústřední kostí lebeční klenby. Sokolními kostmi je spojena vazivovými švy: šev věncový, sutura coronalis (mezi kostí čelní atemenní), šev šípový, sutura sagittalis (mezi kostmi temenními), šev lambdový, sutura lambdoidea (mezi kostí temenní atýlní), šev šupinový, sutura squamosa (mezi kostí temenní aspánkovou).

Splanchnocranium je tvořeno: párovou kostí nosní, kostí radličnou, párovou kostí slzní, párovou horní čelistí, párovou kostí lícní, párovou kostí patrovou, dolní čelistí ajazylkou.

Kost nosní, os nasale, je podkladem kořene ahřbetu nosu.

Kost radličná, vomer, tvoří zadní dolní oddíl nosní přepážky.

Kost slzní, os lacrimale, spolu svýběžkem horní čelisti vytváří ve vnitřní stěně očnice jamku pro slzný váček.

Horní čelist, maxilla, sestává: ztěla ačtyř výběžků – čelního, lícního, patrového adásňového. Patrový výběžek tvoří podklad tvrdého patra, vlůžkách dásňového výběžku jsou zasazeny zuby. Tělo horní čelisti obsahuje největší vedlejší dutinu nosní, sinus maxillaris.

Kost lícní, os zygomaticum, vybíhá ve výběžek, processus temporalis, který se spojuje skostí lícní. Do vzniklého jařmového oblouku se se upíná žvýkací sval, musculus masseter.

Kost patrová, os palatinum, sestává ze dvou lamel:vertikální ahorizontální, jimiž doplňuje zevní stěnu dutiny nosní azadní část tvrdého patra.

Dolní čelist, mandibula, je největší obličejovou kostí. Skládá se zpodkovovitého těla advou ramen. Na těle dolní čelisti jsou lůžka pro zuby, vpředu tělo vybíhá vhrbol, tuberculum mentale, tvořící podklad brady. Ramena dolní čelisti jsou ukončena předním výběžkem, processus coronoideus, pro úpon spánkového svalu, m.temporalis, azadním kloubním výběžkem, processus condylaris, pro čelistní kloub. Do čelistního kloubu je vsazena chrupavčitá destička (kloub složený).

Jazylka, os hyoideum, je zavěšena na bodcovitém výběžku kosti spánkové aupínají se na ni nadjazylkové apodjazylkové svaly, mm. suprahyoidei et infrahyoidei. Na jazylce je rozlišováno tělo adva páry velkých amalých rohů.

1.3.3.1 Specifika lebky novorozence

Kosti lebky novorozence sestávají zvíce částí spojených vazivovými pruhy nebo chrupavkami (obr. 1.6). Vmístech budoucích švů se nacházejí vazivové pruhy, které přeházejí ve vazivové blány, lupínky, fontanely. Velká fontanela, fonticulus major (anterior), je mezi kostí čelní akostmi temenními, má rhombický tvar aosifikuje okolo 2. roku života. Malá fontanela, fonticulus minor (posterior), leží mezi kostmi temenními akostí týlní, její tvar je trojúhelníkovitý azaniká do 3. měsíce věku. Dalšími fontanelami jsou: fontanela klínová, fonticulus sphenoidalis, apostranní fontanela, fonticulus mastoideus. Fontanely lebce umožňují pružnost (stlačení při porodu). Na lebce novorozence výrazně prominují hrboly kosti čelní atemenní, tuber frontale et parietale. Kromě vedlejší dutiny nosní vhorní čelisti, sinus maxillaris, nejsou ostatní paranazální dutiny na novorozenecké lebce vytvořeny. Neurocranium je oproti splanchnocraniu výrazně větší (není dovyvinut žvýkací aparát).

Obr. 1.6 Lebka novorozence

A – pohled shora: 1 – fonticulus anterior, 2 – vazivové pruhy mezi kostmi klenby lebeční, 3 – fonticulus posterior, 4 – kost týlní, 5 – kost temenní, 6 – kost čelní

B – pohled zprava: 1 – tuber parietale, 2 – fonticulus anterior, 3 – sutura frontalis, 4– tuber frontale, 5 – fonticulus sphenoidalis, 6 – kost klínová (velké křídlo), 7–dolní čelist, 8 – zevní zvukovod, 9 – kost spánková (šupina), 10 – fonticulus mastoideus, 11 – fonticulus posterior

1.4Kostra končetin, sceleton appendiculare

Kosti horní idolní končetiny se skládají: zpletence, cingulum membri (zajišťuje připojení kosovému skeletu) avolné části končetiny, pars libera membri.

1.4.1Kosti horní končetiny, ossa membri superioris

Kosti pletence horní končetiny tvoří: velmi dobře hmatná kost klíční alopatka.

Kost klíční, clavicula, je dlouhá kost, esovitě zakřivená aměří 12–16 cm.

Lopatka, scapula, je plochá kost trojúhelníkovitého tvaru smírně vypouklou dorzální stěnou. Ventrální plocha lopatky se připojuje ke stěně hrudníku, dorzální plocha lopatky je napříč rozdělena hřebenem, spina scapulae, čímž vzniká nadhřebenová apodhřebenová jáma, fossa supraspinata et infraspinata. Hřeben vybíhá nad ramenní kloub jako nadpažek, acromion. Zhorního okraje lopatky dopředu vystupuje zobcovitý výběžek, processus coracoideus. Na lopatce se nachází jamka ramenního kloubu, cavitas glenoidalis.

Horní oddíl kostry volné horní končetiny sestává zdlouhé kosti pažní.

Kost pažní, humerus, tvoří hlavice, caput humeri, se dvěma hrbolky, tuberculum majus et minus, krček anatomický, collum anatomicum humeri, adistálně krček chirurgický, collum chirurgicum humeri (časté místo zlomenin). Následuje tělo, corpus humeri, sdrsnatinou, tuberositas deltoidea (úpon deltového svalu, m. deltoideus). Distálně je kost rozšířena, condylus humeri, avybíhá ve dva hrbolky, epicondilus medialis et lateralis. Pod epikondyly jsou kloubní plochy pro spojení spředloketními kostmi. Za mediálním epikondylem je žlábek, ve kterém probíhá loketní nerv, nervus ulnaris (při jeho podráždění nastává brnění). Na dorzální ploše distální části kosti pažní je jamka, fossa olecrani, do které zapadá výběžek loketní kosti, okovec, olecranon.

Střední oddíl kostry volné horní končetiny obsahuje dvě dlouhé kosti: laterálně kost vřetenní, mediálně kost loketní.

Kost vřetení, radius, sestává:zhlavice, caput radii, která má tvar válečku, zkrčku, collum radii, atrojbokého těla, corpus radii. Tělo kosti je svou ostrou hranou namířeno proti kosti loketní aobsahuje drsnatinu, tuberositas radii (úpon dvojhlavého svalu pažního, m. biceps brachii). Distálně je na kosti kloubní plocha pro kosti zápěstní akost zde vybíhá vdobře hmatný bodcovitý výběžek, processus styloideus radii.

Kost loketní, ulna, má proximálně dobře hmatný dorzálně směřující výběžek, okovec, olecranon ulnae. Na ventrální straně kosti je drsnatina, tuberositas ulnae (úpon svalu pažního, m. brachialis). Následuje tělo, corpus ulnae, ahlavice, caput ulnae, která vybíhá vhmatný bodcovitý výběžek, processus styloideus ulnae.

Dolní oddíl kostry horní končetiny tvoří celkem 27 kostí: 8 kostí zápěstních, 5kostí záprstních a14 článků prstů (obr. 1.7).

Obr. 1.7 Kosti aklouby ruky (podélný řez)

1 – os capitatum, 2 – os trapezoideum, 3–metakarp palce, 4 – štěrbina sedlového kloubu, 5 – os trapezium, 6–osscaphoideum, 7 – kolaterální vaz, 8–processus styloideus vřetenní kosti, 9– štěrbina radiokarpálního kloubu, 10– štěrbina mediokarpálního kloubu, 11 – os lunatum, 12 – mezikostní membrána, 13 – loketní kost, 14 – discus articularis, 15 – ostriquetrum, 16 – os pisiforme, 17 – os hamatum, 18 – mezikostní vazy

Kosti zápěstní, ossa carpi, jsou uloženy ve dvou řadách, které se vyklenují do hřbetu ruky. Proximální řadu (směrem od palce kmalíku) tvoří: kost loďkovitá, osscaphoideum, kost poloměsíčitá, os lunatum, kost trojhranná, os triquetrum, akost hrášková, os pisiforme. Vdistální řadě leží: kost mnohostranná větší, os trapezium, kost mnohostranná menší, os trapezoideum, kost hlavatá, os capitatum, akost hákovitá, os hamatum.

Kosti záprstní, ossa metacarpi, jsou od palce označovány I. až V. metakarp. Skládají se: zproximálně uložené základny, basis, těla, corpus, adistálního zakončení oválnou hlavičkou, caput.

Články prstů, phalanges digitorum, jsou tři na druhém až pátém prstu: článek proximální, mediální adistální, na palci jsou dva články prstů. Článek prstu je složen: zproximálně uložené základny, basis, těla, corpus, adistální hlavičky, caput. Na dlaňové straně ruky distálních článků je drsnatina, tuberositas phalangis distalis (úpon šlach hlubokého ohybače prstů).

1.4.1.1 Spojení horní končetiny, juncturae membri superioris

Pletenec horní končetiny obsahuje kloub sternoklavikulární, articulatio sternoclavicularis, vkterém je uložena destička zvazivové chrupavky, discus articularis, aventrálně idorzálně je kloubní pouzdro zesíleno vazy. Kinetika kloubu je vomezeném rozsahu možná ve všech směrech. Následuje kloub akromioklavikulární, articulatio acromioclavicularis, který má tuhé kloubní pouzdro zesílené vazy adoplněné vazem mezi nadpažkem azobcovitým výběžkem lopatky (klenba nad ramenním kloubem). Pohyby kloubu jsou možné všemi směry vomezeném rozsahu.

Volná horní končetina je kpletenci připojena kloubem ramenním, articulatio humeri, nejpohyblivějším kloubem vtěle. Jeho mělká jamka, cavitas glenoidale, je po obvodu rozšířena chrupavčitým lemem, labrum, glenoidalis. Kloubní pouzdro je prostorné se slabými vazy. Kinetika kloubu umožňuje ventrální adorzální flexi (předpažení, zapažení), abdukci, addukci arotaci (kolem podélné osy humeru). Následuje kloub loketní, articulatio cubiti, složený kloub, ve kterém jsou uloženy tři klouby: kladkový kloub humeroulnární, articulatio humeroulnaris, kulovitý kloub humeroradiální, articulatio humeroradialis, aválcový kloub radioulnární, articulatio radioulnaris proximalis. Kloubní pouzdro je společné pro všechny tři klouby aje zesíleno vazy (bočními aprstencovým). Kinetika kloubu zahrnuje extenzi aflexi. Mezi kostmi předloktí je rozepjatá vazivová membrána, membrana interossea antebrachii (úpon svalů). Distálně leží kloub radioulnární distální, articulatio radioulnaris distalis, válcový kloub stenkým kloubním pouzdrem. Kloub umožňuje supinaci (kosti paralelně vedle sebe) apronaci (kost vřetenní se otáčí přes kost loketní).

Spojení jednotlivých kostí ruky, která umožňují jemné apřesné pohyby, zajišťují klouby ruky, articulationes manus. Proximodistálně jsou jimi: kloub vřetenozápěstní, articulatio radiocarpalis, esovitě probíhající kloub středozápěstní, articulatio mediocarpalis (spojení mezi proximální adistální řadou kostí zápěstních), aklouby zápěstně záprstní, articulationes carpometacarpales – specifický je tento kloub na palci, kde je největší aumožňuje opozici palce (sedlový kloub). Následují klouby záprstně článkové, articulationes metacarpophalangeae, aklouby mezičlánkové, articulationes interphalangeae. Klouby ruky tvoří funkční celek, jejich vazy ikloubní pouzdra jsou krátká, tuhá. Umožněny jsou pohyby: palmární adorzální flexe, radiální aulnární dukce, cirkumdukce (spojením flexe adukce).

1.4.2Kosti dolní končetiny, ossa membri inferioris

Pletenec dolní končetiny je složen:zpravé alevé kosti pánevní, os coxae, které jsou dorzálně spojeny kostí křížovou, os sacrum, aventrálně chrupavčitou stydkou sponou, symphysis pubica (obr. 1.8).

Kost pánevní je vývojově tvořena třemi kostmi: kostí kyčelní, kostí sedací akostí stydkou. Tyto kosti jsou spojeny synchondrózou vjamce kyčelního kloubu, acetabulum.

Kost kyčelní, os ilium, sestává: zlopaty kyčelní, ala ossis ilii, proximálně vybíhajícího hřebenu kyčelního, crista iliaca, atrnů kyčelních – trnu předního horního atrnu zadního horního, spina iliaca anterior superior et spina iliaca posterior superior. Pod horními trny kyčelními vybíhají dolní trny kyčelní, spina iliaca anterior inferior et spina iliaca posterior inferior.

Obr. 1.8 Pánev, její spoje apánevní rozměry (vrovině vchodu pánevního)

1 – promontorium, 2 – předozadní rozměr pánevní, 3 – spina iliaca anterior superior, 4 – příčný rozměr pánevní, 5 – šikmý rozměr pánevní, 6 – spona stydká, 7 – kost stydká, 8 – kost sedací, 9 – trochanter major kosti stehenní, 10 – crista iliaca, 11– ala ossis illi, 12 – štěrbina kloubu křížokyčelního

Kost sedací, os ischii, vytváří mohutný hrbol sedací, tuber ischiadicum.

Kost stydká, os pubis, tvoří skostí sedací otvor, foramen obturatum (průchod cév anervů).

Lopaty kyčelní ohraničují velkou pánev, pelvis major. Kaudálním pokračováním velké pánve je malá pánev, pelvis minor (porodnická), která je ohraničena: kostí křížovou akostrčí (dorzálně), kostí sedací astydkou (laterálně) asymfýzou (ventrálně). Na kostře pánve jsou pozorovatelné mezipohlavní rozdíly: ženská pánev je nižší aprostornější, kost křížová je uženy kratší avyklenutější, stydká spona je nižší. Zporodnického hlediska jsou na pánvi rozlišovány pánevní roviny: rovina vchodu, šíře, úžiny avýchodu pánevního. Pelvimetrem jsou na pánvi určovány rozměry: distancia bispinalis (mezi předními horními trny kyčelními, 26 cm), distancia bicristalis (mezi kyčelními hřebeny, 29 cm), distancia bitrochanterica (mezi velkými trochantery kostí stehenních, 31 cm), conjugata externa (mezi trnem L5 ahorním okrajem symfýzy).

Horní oddíl kostry volné dolní končetiny tvoří dlouhá kost stehenní, nejmohutnější kost lidského těla. Její hmotnost se pohybuje okolo 1 kg.

Kost stehenní, femur, se skládá: zhlavice, caput femoris, krčku, collum femoris, atěla, corpus femoris, vjehož proximální části jsou dva hrboly – velký amalý chocholík, trochanter major et minor. Distální část femuru je rozšířena vzevní avnitřní kloubní hrbol, condylus lateralis et medialis, nad oběma hrboly vybíhají menší hrbolky, epicondylus lateralis et medialis. Na distální konec femuru naléhá zaoblená sezamská kost čéška, patella (vyvinula vúponové šlaše čtyřhlavého stehenního svalu).

Střední oddíl kostry volné dolní končetiny obsahuje kosti bérce, ossa cruris: laterálně kost lýtková, mediálně kost holenní.

Kost lýtková, fibula, je dlouhá štíhlá kost, která se proximální hlavičkou, caput fibulae, kloubí skostí holenní. Distálně vybíhá vzevní kotník, malleolus lateralis.

1.4.2.1 Spojení dolní končetiny, juncturae membri inferioris

1.5Fyziologie kosti

1.5.1Osifikace

1.5.1.1 Vývoj arůst kosti

1.5.2Remodelace kosti