Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Paul D. Tieger, Barbara Barron-Tiegerová

JAK RYCHLE POROZUMĚT DRUHÝM
Odhadněte lidi kolem sebe a hovořte jejich jazykem

Přeloženo z anglického originálu The art of speedreading people: how to size people up and speak their language, vydaného u Little, Brown and Company, Hachette Book Group, 1998.
All rights reserved.

Přeložil Vojtěch Ettler

Návrh obálky a sazba Jakub Sýkora (jakub-sykora.com)
Formát ePub Štěpán Böhm
Ilustrace na obálce elenabsl/shutterstock.com
Ilustrace Merle Nacht
Jazyková redakce Ivana Šelešovská
Odpovědná redaktorka Lenka Kubelová

Počet stran 248
První vydání, Praha 2018

Vydala GRADA Publishing, a.s.
pod značkou Alferia
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 7058. publikaci

Vytiskly THB a. s.

Czech edition © GRADA Publishing, a.s., 2018
Copyright © Paul D. Tieger and Barbara Barron-Tieger, 1998
Translation © Vojtěch Ettler, 2018
Illustration © Merle Nacht, 1998

ISBN 978-80-271-2378-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-2377-3 (pdf)
ISBN 978-80-247-5062-0 (print)

Poděkování

Tato kniha je vyvrcholením našeho dlouholetého zkoumání a používání osobnostní typologie, které nám přineslo mnoho různorodých, podnětných a silných zkušeností. Během tohoto období se nám poštěstilo pracovat po boku takových zvučných jmen v oblasti typologie osobnosti, jakými byli a jsou Mary McCaulleyová, Gordon Lawrence nebo Naomi Quenková. Zavázáni jsme zejména Terrymu Dunihovi, který se s námi velice nesobecky dělil o své vědomosti, na nichž celý náš systém odhadování typu osobnosti do značné míry stojí.

Dále bychom rádi poděkovali mnoha advokátům a jejich klientům, kterým jsme mohli posloužit coby soudní poradci, a to za důvěru a možnost uplatnit naše dovednosti v odhadování lidí během společného úsilí učinit zadost spravedlnosti. Také si vážíme odbornosti a profesionality našich kolegyň Carolyn Kochové a Brigid Donohueové, které se s námi podělily o své rozsáhlé znalosti.

Děkujeme našemu redaktorovi Geoffreymu Kloskemu za vnímavost, řadu dobrých návrhů a hlavně trpělivost, se kterou přistupoval k tak „zainteresovaným“ autorům. A také bychom chtěli vyjádřit vděčnost naší literární agentce a blízké přítelkyni Kit Wardové za její nepřetržitou podporu, důvěru, povzbuzování a samozřejmě i moudré rady.

Ve fázi rešerší pro tuto knihu jsme se obrátili na mnohé přátele, kteří se osobnostní typologii věnují, jmenovitě například na Gerryho Macdaida a Jamieho DeLonga z asociace CAPT a Beatrice Kallungalovou z Type Resources. Za jejich vstřícnost, odborné konzultace a velkorysost jsme jim hluboce zavázáni.

Chtěli bychom poděkovat našim rodinám a přátelům, kteří celé ty roky naši posedlost osobnostní typologií snášeli s mimořádnou trpělivostí a v dobré náladě. To platí zejména o Bobu a Susan Sternových, Bertu Millerovi, Bobu a Martě Baumwollových a celé jejich rodině, Keats Jarmonové, Jesse Treffové, Helen Barronové, Debbie Barronové a Marcu a Judy Tiegerových. I když jsme vaši podporu a povzbuzování neoceňovali ani zdaleka tak často, jak by si zasloužily, budeme si jich vážit do konce života. Zvláštní poděkování patří Glennu Orkinovi za jeho pozornou revizi a šikovnost při spolupráci na doprovodných materiálech.

Nakonec děkujeme Evelyn, jejíž heslo „Když tomu věříš, tak to tak je!“ nám dodalo sebevědomí, abychom šli za svým přesvědčením. A Herbiemu, který nám ohledně komunikace a porozumění ostatním dal tu nejlepší radu. Máš pravdu, tati, s lidmi je zkrátka největší zábava!

Dannymu a Kelly — dvěma nejlepším „rychločtenářům“, které známe

ČÁST PRVNÍ

Co vlastně
lidi pohání?

ÚVOD

Čtěte jako první

SKORO TAK DOBRÉ JAKO „RENTGENOVÉ VIDĚNÍ“

Rob a Stephanie jsou zástupci dvou konkurenčních zdravotních pojišťoven. Na rautu obchodní komory se setkali s Georgem, který má na starost program zaměstnaneckých výhod v jisté velké výrobní společnosti. Oba obchodní zástupci by ho rádi viděli mezi svými klienty, a tak s ním navázali kontakt a dali mu své vizitky.

Kromě svého zaměstnání spolu Rob a Stephanie sdílejí ještě něco dalšího. Oba jsou otevření, přátelští, nápadití a bezprostřední lidé, kteří jsou na svůj přirozeně vřelý přístup a schopnost vybudovat si s klienty osobní vztahy náležitě hrdí.

Rob s Georgem pokračoval tak jako se všemi svými potenciálními zákazníky — okamžitou osobní schůzkou. Nazítří po rautu se za ním zastavil v kanceláři a doufal, že si na něj George udělá čas. Jelikož měl George nasmlouvaná důležitá jednání, neohlášená návštěva ho mírně podráždila, ale přece jenom si vyhradil pár minut, během nichž se ho Rob ze všech sil snažil rychle přesvědčit, aby uzavřel smlouvu s jeho společností.

Naproti tomu Stephanie George bystře vyhodnotila jako hloubavého, metodického, spořádaného, praktického a racionálního člověka — tedy jako někoho, koho nejvíce zaujmou data, fakta a relevantní zkušenosti. A hlavně si uvědomila, že jeho přirozený přístup k životu je od toho jejího velice odlišný. Protože pochopila, jakou má George osobnost a jaký styl komunikace upřednostňuje, usoudila, že než padne rozhodnutí, bude si chtít napřed celou záležitost promyslet, dozvědět se všechny související informace, podrobnosti a konkrétní výhody, a když s nimi bude spokojen, největší váhu pro něj bude mít celkový zisk. Stephanie také „věděla“, že George je muž, který si uvážlivě rozvrhuje čas a který by neměl radost, kdyby ho navštívila neplánovaně. A tak se Stephanie rozhodla pro jiný přístup. Poslala Georgovi krátký dopis, ve kterém zdůraznila praktické výhody nabídky její společnosti a uvedla dlouholeté úspěchy, které za sebou firma má. Dopis zakončila navržením schůzky, při které může zodpovědět případné dotazy a dovysvětlit, co bude třeba.

Stephanii se pozvolná strategie vyplatila a získala pro svou společnost nového stálého klienta. Ačkoli nabídka obou zdravotních pojišťoven byla podobná, Stephanie se osvědčila jako lepší obchodní zástupce, protože George dobře odhadla: pochopila, jakým způsobem se rozhoduje, jakou komunikaci upřednostňuje a jakým jazykem hovoří. Jak to ale o Georgovi vůbec mohla vědět? Setkali se přece jenom krátce pouhých několik dní předtím. V čem měla Stephanie nad Robem navrch? Četla snad Georgovi myšlenky nějakým rentgenovým viděním?

Nebylo by skvělé vidět ostatním do hlavy? Podívat se na jiného člověka a okamžitě poznat, co si myslí, na čem mu záleží a co má a nemá rád? Kdybychom to uměli, hned bychom věděli, jak k druhým přistupovat, jak v nich vzbudit zájem o naše návrhy, jak urovnat rozepři, uzavřít obchod nebo zkrátka jak jim usnadnit, aby se v naší společnosti cítili dobře.

Takové rentgenové vidění vám sice nikdo poskytnout nemůže, vybavíme vás ale něčím skoro tak dobrým: uměním odhadnout ostatní pomocí našeho systému SpeedReading PeopleTM — neboli jakéhosi rychločtení v osobnostech lidí. Jedná se o vědecky ověřený soubor metod, díky kterým nahlédnete hluboko do nitra druhých za pomoci indicií, jako jsou zevnějšek, slovní zásoba, řeč těla, profese, vzdělání a zájmy. Tento jedinečný klíč k dešifrování typů osobnosti vám zajistí značnou výhodu v komunikaci s lidmi všech druhů.

Jedna z nejužitečnějších dovedností, kterou můžeme mít, je schopnost porozumět tomu, co ostatní lidi motivuje a ovlivňuje jejich chování. Je to stejně důležité pro kohokoli z nás, když se snažíme přesvědčit svého nadřízeného, že si zasloužíme dostat přidáno, jako pro ministra zahraničí, který se pokouší vyjednat složitou a choulostivou mírovou smlouvu.

Všichni víme, že lidé jsou různí. Co pohání jednoho, na druhého nemá žádný vliv. Pokud chceme k ostatním proniknout, ať už aby nám skutečně porozuměli, nebo abychom je o něčem přesvědčili, musíme pochopit jejich pohnutky a být schopni reagovat na jejich potřeby. Každý z nás už od narození disponuje dovedností tyto často velice jemné signály zachytit, můžeme se v ní ovšem ještě zdokonalit.

Ačkoli každý člověk je bezpochyby jedinečný, rozdíly mezi osobnostmi nejsou nahodilé. Lidské vlastnosti se dají rozpoznat a mnohdy i předpovědět. Tato kniha je postavena na působivém a uznávaném psychologickém modelu osobnostní typologie, který se už desítky let používá v obchodní, vzdělávací i poradenské sféře. Systém SpeedReading People představuje nefalšovaný průlom v mezilidské komunikaci, protože lidem za pomoci osobnostní typologie umožňuje rychle a přesně určit rysy osobnosti druhých a navázat s nimi efektivnější kontakt.

K ČEMU MI TATO KNIHA JE? CO SE Z NÍ DOZVÍM?

Tato kniha bude mít obrovský přínos pro každého, kdo se rád stýká s ostatními nebo je k tomu přinejmenším veden okolnostmi. Někteří čtenáři si „rychločtení“ lidí budou chtít osvojit zejména kvůli tomu, aby se zlepšili ve svém zaměstnání. Pokud pracujete v oblasti obchodu nebo služeb, jistě víte, že k různým zákazníkům musíte přistupovat různě. V této knize se dozvíte, jak bleskově identifikovat styl komunikace, který daný klient upřednostňuje, a jak s ním hovořit tak, aby s co největší pravděpodobností kývl na vaši nabídku. Nebo aby zkrátka společnost, kterou zastupujete, vnímal v lepším světle.

Pokud zastáváte manažerskou nebo vedoucí pozici a hledáte způsoby, jak lépe motivovat své podřízené či poskládat výkonnější pracovní tým, naučíte se rozpoznat vrozené silné stránky svých zaměstnanců a vynést je na povrch. Pokud jste učitelé nebo instruktoři, načerpáte rady, jaké pedagogické metody fungují nejlépe u jakého typu studentů a jak předkládat informace takovým způsobem, aby je vaši svěřenci snadno zpracovali a úspěšně používali. Pokud jste advokáti, SpeedReading vám pomůže ve všech interakcích s lidmi — včetně jednání s nepříjemnými kolegy, spolupráce s klienty, odhadování předností a slabin protistrany a komunikace se soudci a porotci. A pokud jste lékaři, zdravotní sestry, terapeuti nebo jiní pracovníci ve zdravotnictví, naučíte se, jak pacienty uvolnit, aby s vámi otevřeněji sdíleli zásadní informace, které z vaší strany povedou ke kvalitnější péči.

Možná byste prostě rádi lépe porozuměli lidem, kteří jsou vám blízcí. V takovém případě vám rychlé odhadnutí osobnosti poskytne studnici vědomostí, které byste jinde buď vůbec nezískali, nebo až po letech usilovného studia. Z mnohaleté zkušenosti víme, že spousta mužů a žen díky naší metodě konečně vnímala, že svému partnerovi nebo partnerce opravdu rozumí, a to někdy dokonce vůbec poprvé od začátku vztahu! Dozvíte se, jak vaše vrozené odlišnosti můžou způsobit předvídatelné neshody, ale jak se zároveň můžou stát i zdrojem radosti, která oběma partnerům umožní růst a rozvíjet se tak, jak by při shodných osobnostech nebylo možné. Rodiče a děti v systému SpeedReading objeví užitečný nástroj podporující vzájemné porozumění, který pomáhá urovnávat spory, zlepšuje komunikaci a obecně vlévá do společného soužití novou mízu. A pak si v této knize přijdou na své i přemýšliví dospělí, kteří hledají partnera a chtějí lépe pochopit, kým jsou a co potřebují, aby si našli protějšek, který se k nim skutečně hodí.

JAK MÍT Z TÉTO KNIHY CO NEJVĚTŠÍ UŽITEK

Čtení této knihy se od čtení většiny jiných knih bude z určitých důvodů lišit. Rádi bychom vám Jak rychle porozumět druhým představili ne jako pouhou příručku plnou informací, ale jako sebepoznávací kurz. A jako každý kurz seberozvoje vás i tato kniha pravděpodobně hluboce zasáhne a je celkem dobře možné, že už navždy změní způsob, jakým na nahlížíte na ostatní lidi. Přiznáváme, je to troufalé tvrzení, ale dovolujeme si ho vyslovit na základě dlouholetých zkušeností s osobnostní typologií, kdy nám pod rukama prošly tisíce lidí ve všech fázích života. Připravte se, že zažijete tolik „aha“ momentů jako už dlouho ne. Nové poznatky budou přicházet rychle a zběsile!

ETICKÉ ZÁSADY ODHADOVÁNÍ OSOBNOSTI

Občas se setkáváme s otázkou: „Nedává vaše kniha těm, kteří si osvojí techniky SpeedReadingu, vlastně nespravedlivou výhodu oproti těm, kteří ji neznají? Není to nakonec jenom o tom, že lidi učíte, jak manipulovat s ostatními?“

S touto otázkou a jejími nepříjemnými implikacemi jsme se potýkali dlouho a nakonec jsme dospěli k tomuto závěru: SpeedReading je nástroj. A každý nástroj s sebou nese riziko zneužití. Kladivo v rukou Michelangela umožní vysochat nádherné mistrovské dílo jako třeba Pietu. Totéž kladivo v rukou pomatence může někomu rozbít hlavu. Rozdíl spočívá v tom, jaké dovednosti a úmysly má ten, kdo kladivo drží.

Jsme si dobře vědomi, že umění bleskově odhadnout druhé je mocná zbraň. A uznáváme, že někteří lidé ji můžou zneužít, stejně jako existují tací, kteří k manipulaci s ostatními využívají svou sílu, inteligenci nebo charisma. Ohledně našeho záměru při psaní této knihy ovšem nechceme nikoho nechat na pochybách: naše metoda nemá napomáhat tomu, aby si lidé ubližovali nebo se využívali. Má napomáhat tomu, aby lidé sami sobě i druhým porozuměli, a mohli tak spolu lépe komunikovat. Nakonec tím, že jsme se rozhodli se čtenáři podělit o své znalosti, dáváme najevo důvěru, že přínosy, které tato kniha má, zdaleka vyváží eventuální újmu způsobenou hrstkou bezcharakterních jedinců. Ruku v ruce s lepší komunikací totiž přicházejí hlubší pochopení, tolerance a harmonie. To jsou cíle, o které usilujeme.

JAK JE TATO KNIHA NAPSANÁ

Kniha Jak rychle porozumět druhým se dělí na tři části. Část první, „Co vlastně lidi pohání?“, se zabývá podrobným uvedením do osobnostní typologie a pomůže vám odhalit váš vlastní typ osobnosti. Ve druhé části, „SpeedReading People: Jak to funguje?“, se dozvíte, jak na základě indicií, jako jsou vzhled, jazyk, řeč těla, povolání nebo koníčky, určit klíčové rysy osobnosti druhých. Také zjistíte, do jaké hloubky typ osobnosti ovlivňuje to, jak spolu lidé komunikují, a naučíte se, jak se na ostatní rychle naladit (neboli metodu SpeedReaching People) — jak používat osvědčené postupy, abyste zlepšili svou schopnost komunikace se všemi typy lidí. A v části třetí, „Šestnáct osobnostních typů pod lupou“, nahlédnete do nuancí mezi všemi šestnácti typy. Knihu uzavírá seznam literatury, která vám pomůže schopnost „rychločtení“ osobnosti podle systému MBTI dále rozvinout.

V průběhu psaní jsme se snažili předem odhadnout otázky, které vás napadnou, a rovnou na ně v knize odpovědět. Dále text provází spousta příkladů ze skutečného života, odrážkových seznamů, přehledných diagramů a názorných ilustrací — to všechno se záměrem, aby pro vás čtení Jak rychle porozumět druhým byla co nejzábavnější a zároveň nejpřínosnější zkušenost.

O AUTORECH

Během psaní této knihy byli autoři Paul D. Tieger a Barbara Barron-Tiegerová spolupracovníky ve společnosti Communication Consultants, LLC. Postupem času jsme se mimo jiné díky publikaci dvou amerických bestsellerů na dané téma stali mezinárodními odborníky v praktickém uplatnění osobnostní typologie. V naší první knize s názvem Do What You Are: Discover the Perfect Career for You Through the Secrets of Personality Type* jsme se jako jedni z prvních zabývali využitím osobnostní typologie k tomu, aby lidé nalezli opravdu naplňující zaměstnání a úspěšně zvládali pracovní pohovory. Cílem naší druhé knihy Nurture by Nature: Understand Your Child’s Personality Type — And Become a Better Parent** bylo pomoct rodičům, aby plně porozuměli svým dětem, a vybavit je účinnými strategiemi, jak vychovávat děti, které se velmi liší jedno od druhého i od nich.

Barbara jakožto poradkyně v oblasti organizace a managementu dosud poskytla konzultaci desítkám obchodních společností, nemocnic a školních zařízení a vycvičila v osobnostní typologii tisíce manažerů, poradců, učitelů a dalších. Paul se ve své profesi soudního konzultanta stal průkopníkem v používání typologie osobnosti jako nástroje, díky němuž právníkům pomáhá odhalit možnou předpojatost členů poroty a vybrat vhodnou komunikační strategii, která na soudce zapůsobí příznivým dojmem.

* Buďte sví: Objevte svou profesní dráhu pomocí osobnostní typologie; v češtině dosud nevydáno, pozn. překl.

** Přirozená výchova: Porozumějte osobnosti svého dítěte — a staňte se lepšími rodiči; v češtině dosud nevydáno, pozn. překl.

KAPITOLA PRVNÍ

Základy osobnostní typologie: Proč děláme to, co děláme

Na světě žijí lidé všech možných tvarů avelikostí aje nesporné, že každý člověk je jedinečný. Zároveň se ovšem nejspíš shodneme, že někteří jsou si mnohem podobnější než jiní. Lidskému chování, které na první pohled působí nahodile, se dá ve skutečnosti celkem snadno porozumět, ačasto ho lze dokonce předvídat, jakmile udaného člověka odhalíte jeho vrozenou osobnost — nebo genetický kód, chcete-li—, podle níž se řídí jeho základní psychické vlastnosti. Osobnost je totiž zdaleka ten nejlepší anejspolehlivější indikátor chování.

Do způsobu, jakým člověk jedná, zasahuje celá řada faktorů: genetická výbava, výchova, vrozené nadání aschopnosti, kulturní prostředí, místo ačas asamozřejmě také okolnosti konkrétní situace. Lidé jednají podle široké škály vzorců chování: Každý znás se chová jinak, když se účastní přijímacího pohovoru nebo když zavítá na rockový koncert. Reagujeme jinak urodinné večeře ave společnosti nejbližších přátel. To proto, že každá situace si žádá jiný vzorec chování. Neznamená to ovšem, že by se skaždou nově prožívanou situací měnila inaše osobnost. Naopak, jako lidé květšině situací přistupujeme na základě sledu automatických reakcí ajednáme tak, jak je nám nejpříjemnější. Otěchto tendencích existuje nepřeberné množství důkazů, akdyž vezmeme vpotaz, že osobnost většiny lidí je poměrně neměnná, snadno se jich dopátráme.

Řekněme například, že máte kamaráda jménem Ed, okterém každý říká, že je zodpovědný apracovitý, akterý skoro vždycky působí seriózním dojmem. Čas od času se sice od svého standardu odchýlí avyhodí si zkopýtka — třeba na svatbě svého bratra, kde jste ho přistihli tančit ve vláčku —, většinou se ale chová tak, jak káže jeho konzervativní osobnost, protože takový zkrátka je. Kdyby byl jeden den vážný azdrženlivý anazítří vkanceláři metal kotrmelce, měli byste naopak dobrý důvod kobavám, že sním něco není vpořádku! Apak máte jinou kamarádku, příbuznou nebo kolegyni zpráce, která se od právě popsaného chlapíka diametrálně liší. Je věčně dobře naladěná, ráda se směje aumí se radovat, až se skoro zdá, že se jí každodenní stres astarosti, které souží většinu znás, vůbec netýkají. Nejspíš je tedy od přírody pohodovější abezstarostnější než uzavřený kliďas Ed. Ačkoli chování každého člověka je bezpochyby částečně naučené — od rodičů, sourozenců nebo učitelů —, větší část je jednoduše projev vrozené osobnosti.

Modelů vzorců chování — což není nic jiného než vznešeně řečeno „způsobů, jak porozumět ostatním“ — existuje mnoho, typologie osobnosti založená na níže uvedeném klíči nám ovšem připadá nejpřesnější anejúčelnější. Jedním zdůvodů je to, že velice trefně pojmenovává výrazné osobnostní rysy, které si vsobě nese každý znás. Má také přednost vtom, že chování popisuje bez negativního zabarvení anesoudí. Nejedná se opřístup, který říká, že chovat se tak atak nebo mít takovou atakovou osobnost je nejlepší; místo toho nám pomáhá objevit avelice jasně určit naše vrozené přednosti ieventuální slabiny. Umožňuje nám porozumět tomu, včem jsme stejní avčem naopak jiní, atak si díky ní svých odlišností můžeme nejen vážit, ale zároveň si je ihýčkat.

Než se pustíte do samotného zkoumání osobnostních typů, nebude kzahození nejprve stručně uvést související historii. Základy, na kterých typologie osobnosti stojí, tu nejsou krátce. Položil je už švýcarský psycholog Carl Jung, ato před více než sedmdesáti lety. Myšlenku však skutečně rozvinuly až dvě Američanky, Katharine Briggsová ajejí dcera Isabel Myersová, které klasifikaci rozšířily očtvrtou osobnostní dimenzi, aprávě díky nim mohla typologie osobnosti začít účinně pomáhat široké veřejnosti.*** Jedním zIsabeliných zásadních přínosů ktomu, abychom porozuměli lidskému chování, byl psychologický nástroj, který spolehlivě rozlišoval mezi šestnácti jasně vymezenými typy osobnosti. Nazvala ho Myers-Briggs Type Indicator (MBTI)® **** adíky tomuto nástroji se za posledních několik desítek let ovýhodách znalosti svého osobnostního typu přesvědčily miliony lidí po celém světě. MBTI se běžně používá vobchodní sféře, kde manažerům umožňuje motivovat zaměstnance, sestavovat výkonnější pracovní týmy nebo zlepšovat komunikaci. Hojně se využívá imezi poradci aterapeuty, kteří sjeho pomocí radí jednotlivcům, párům irodinám, jak si lépe porozumět ahovořit spolu. Stovky tisíc lidí vosobnostní typologii nalezly nedocenitelnou pomůcku, jak se správně rozhodovat na poli kariéry. Atakto bychom mohli pokračovat ještě dlouho!

OBECNÝ RÁMEC: PŘEHLED OSOBNOSTNÍCH TYPŮ

Typ osobnosti se skládá ze čtyř základních složek neboli „dimenzí“: odkud lidé čerpají energii, čeho si přirozeně všímají asnadno si to pamatují, jak se rozhodují anakonec jakým způsobem se vztahují kokolnímu světu. Jak je vidět, každá ztěchto dimenzí se zabývá důležitou oblastí života, což se podílí na tom, proč nám typologie osobnosti poskytuje tak přesné informace ohledně našeho chování ichování ostatních. Pro lepší představu si každou ztěchto čtyř dimenzí znázorníme jako osu — stupnici — mezi dvěma protipóly, jejichž písmenné označení vychází zangličtiny:

Odkud čerpáme energii

Čeho si přirozeně všímáme asnadno si to pamatujeme

Jak se rozhodujeme

Jakým způsobem se vztahujeme kokolnímu světu

Všimněte si, že uprostřed každé osy je vyznačený bod. Ten tam hraje svou roli, protože každý znás má od narození dispozice nacházet se vtěchto dimenzích buď na jedné, nebo na druhé polovině.

Někteří lidé odmítají připustit, že spadají na jednu, nebo na druhou stranu, atrvají na tom, že vzávislosti na okolnostech se chovají různě. Během dne skutečně stokrát využijeme obě poloviny každé dimenze, ale neuchylujeme se knim se stejnou četností, lehkostí ani úspěšností. Snadno si to představíte na jednoduchém cvičení: Vezměte si tužku apapír — postačí malý útržek (můžete se spokojit isokrajem této knihy) — apodepište se. Jak to šlo? Předpokládáme, že vcelku bez problémů. Teď se podepište znovu, ale tentokrát tužku držte vedruhé ruce. Jak to šlo teď? Jestli jste jako většina lidí, odpověděli byste nejspíš „těžko“, „cítil/ajsem se neohrabaně“, „bylo mi to nepříjemné“ atak podobně. Také to od vás pravděpodobně vyžadovalo více času iúsilí avýsledek nebyl ani zdaleka tak slavný.

Když jednáte vsouladu se svou upřednostňovanou polovinou jakékoli ze čtyř dimenzí, chováte se tak, jak je pro vás přirozené — jako když píšete dominantní rukou. Když se od vás vyžaduje zapojit iopačnou polovinu, stojí vás to síly navíc anedosahujete tak dobrých výsledků; tím pádem pro vás taková zkušenost většinou není uspokojivá.

Když se tedy ptáte: „Avážně nemůžu být zároveň třeba introvert aextravert?“, odpověď zní ne. Ale stejně jako používáme naši slabší ruku, občas se uchýlíme iknašim slabším stranám každé dimenze. Můžete to chápat také tak, že každý se primárně pohybuje na té či oné polovině, ale nikoli výhradně. Ti znás, kteří desítky let studovali aaplikovali osobnostní typologii, nepochybují otom, že skutečně každý člověk dává od narození přednost vždy jen jedné polovině, ačkoli je pravda, že uněkterých se tyto preference projevují jasně azřetelně aujiných se po nich musí pátrat.

Jelikož rozlišujeme čtyři dimenze avkaždé znich máme jednu preferenci, existuje celkem šestnáct různých kombinací typu osobnosti. Typ osobnosti je vyjadřován pomocí čtyř písmen, každé za jednu osobnostní preferenci daného člověka. Můžete mít tedy například osobnost typu ISTP (introvert, smysly, myšlení, vnímání) nebo třeba ENFJ (extravert, intuice, cítění, usuzování) či jakoukoli jinou ze zbývajících čtrnácti kombinací.

Zastavme se na okamžik utermínů, kterými se osobnostní typy popisují. Když například mluvíme o„preferenci“, nejedná se onějaké vědomé rozhodnutí, ale ovrozenou tendenci. Nemůžeme si zvolit, že budeme extraverti, stejně jako si nevybíráme, jestli se narodíme jako praváci nebo jestli budeme mít modré oči. Zároveň platí, že žádnou naši osobnostní preferenci nemůžeme změnit. Přijdeme na svět sjistým typem osobnosti aprožijeme sním celý život. Některým lidem se taková skutečnost dvakrát nezamlouvá, vlastně se ale ožádnou špatnou zprávu nejedná. Jak jsme si totiž řekli výše, neplatí, že by ta či ona preference byla lepší nebo horší. Ani že by ta či ona osobnost byla chytřejší nebo hloupější. Každý osobnostní typ má zkrátka své přirozené silné islabé stránky, což se odvíjí od sklonů anáchylností kurčitému chování. Atak přestože jsme všichni jedineční, protože máme jinou genetickou výbavu, rodiče aživotní zkušenosti, pokud sdílíme typ osobnosti, budeme toho mít pozoruhodně mnoho společného.

Během let se přišlo na to, že na slova, kterými osobnostní preference popisujeme, se vněkterých případech nachytaly nechtěné významy: téměř všichni například znají pojmy „extravert“ a„introvert“, jenže jim přisuzují smysl, který se neshoduje stím, vněmž tato slova používáme ve vztahu ktypologii osobnosti. Mnoho lidí si třeba introverty představuje jako plaché auzavřené do sebe aextraverty jako společenské aupovídané. Taková představa není ani spravedlivá, jelikož tato dimenze zahrnuje mnohem více než jen odlišnou míru sociální interakce, ani přesná, protože existují velmi nesmělí extraverti ivelmi přátelští introverti. Tyto rozdíly si vysvětlíme vnásledující části knihy, kde se budeme každou osobnostní preferencí zabývat do hloubky. Prozatím se pokuste, jak jen to je možné, zbavit všech předsudků, které svýznamem těchto slov můžete mít spojené.

ODHALTE SVÉ OSOBNOSTNÍ PREFERENCE

„Chceš-li poznat ostatní, nejdřív poznej sám sebe.“ Toto staré moudro platí vpřípadě osobnostních typů dvojnásob. Vaším prvním úkolem je pochopit mechanismy typologie osobnosti tak dobře, abyste dokázali sjistotou stanovit svůj osobnostní typ. Pohlížejte na tuto knihu jako na sled naučných dobrodružství. Je samozřejmě důležité, abyste se naučili základní zákonitosti afakta, ale stejně jako miliony dalších lidí před vámi zjistíte, že číst, přemýšlet adebatovat otypech osobnosti je zároveň zajímavé izábavné.

Za okamžik se ponoříte do čtení očtyřech osobnostních dimenzích apokusíte se určit, jaké preference jsou vám vlastní. Abychom vám to usnadnili, položíme vám pokaždé několik otázek, které rozdíly mezi jednotlivými protipóly zvýrazňují. Ve většině toho, co si osvých preferencích přečtete, se nejspíš budete poznávat, abychom ovšem jasně stanovili hranice mezi opačnými extrémy, popisujeme preference všeobecně ado krajnosti. Pokuste se vkaždé oblasti nesoustředit na jediný příklad, spíš si všímejte vzorců chování azaměřujte se na to, které vám jsou bližší. Ikdyž se sjedním konkrétním příkladem okamžitě ztotožníte, nechte konečné rozhodnutí až na chvíli, kdy zhodnotíte, jestli se na vás hodí ity ostatní.

ČTYŘI OSOBNOSTNÍ DIMENZE

Extravert (E) aintrovert (I): „Vnější svět“, nebo „vnitřní svět“?

První dimenze se týká dvou odlišných způsobů, jakými lidé přistupují kživotu, tedy jestli jsou extraverti nebo introverti. Navzdory tomu, co se lidem při slovech „extravert“ a„introvert“ často vybaví, první dimenze se ve skutečnosti ze všeho nejvíce zabývá životní energií — odkud ji lidé čerpají akam ji vkládají.

Velká část chování jednotlivce se řídí právě podle preference vtéto dimenzi — dvě nejlepší otázky, jak vsobě rozpoznat introverta nebo extraverta, jsou:

Co mi dodává energii — kontakt sostatními lidmi, nebo čas strávený osamotě?

Kam svou energii nejradši směřuji — do vnějšího světa lidí avěcí, nebo do vnitřního světa představ amyšlenek?

Extraverti jsou „zaměřeni na ostatní“. Tím chceme říct, že energii získávají od druhých lidí avěcí kolem sebe ataké ji do okolního světa zase investují. Představte si to tak, jako by extraverti měli jakýsi radar nastavený směrem ven, pomocí něhož neustále zkoumají své okolí. Čím více blikajících bodů mají na obrazovce (tedy čím více mají sociálních interakcí), tím se cítí energičtěji. Introverti jsou naopak „zaměřeni do sebe“. To neznamená, že jsou do sebe zahledění — spíš si zkrátka snadněji vystačí sami se sebou. Introverti mají svůj radar naladěný na vnitřní frekvenci, protože vsituacích, vnichž se ocitají, radši uplatňují své vlastní dojmy azkušenosti, než aby odpověď hledali kolem sebe. Extraverti se přirozeně (apodvědomě) sami sebe ptají: „Jak se vztahuji kostatním lidem avěcem?“, zatímco introverti si (opět podvědomě) pokládají otázku: „Jak se ostatní lidé avěci vztahují ke mně?“

Jelikož extraverty nabíjí energií společnost ostatních lidí, pochopitelně ji vyhledávají více než introverti; proto extraverti mívají obrovské množství přátel aznámých.

Dva jasní extraverti, Chas aElaine, nám tento jev můžou názorně předvést. Chas aElaine jsou přátelé, kteří spolu rádi vyrážejí do společnosti apřitom na pokračování hrají hru, kdo znich zná více lidí. Když si vyjdou ven, hra nabere na obrátkách, jakmile se jeden znich potká sněkým, koho ten druhý nezná. Druhý okamžitě začne pátrat po okolí, dokud si také někoho „neobstará“, tedy dokud nenajde člověka, kterého zase nezná ten první. Oba si soutěž očividně užívají ajejich přátele nepřestává udivovat, kolik lidí tihle dva, ať už každý sám, nebo dohromady, vlastně znají.

Zatímco extraverti rádi věnují pozornost tomu, co se děje vokolním světě, většina introvertů se radši naplno ponoří do nějaké činnosti, která je zajímá. Jelikož jsou od přírody samostatní, práce osamotě adůkladné přemýšlení jsou pro ně zároveň podnětné iosvěžující. Díky této soustředěnosti občas dokonce zapomenou, co se odehrává kolem nich.

Shawn je učebnicový příklad. Jakožto ukázkový introvert se ze všeho nejradši zašívá ke svému počítači. Jednoho večera se jako obvykle posadil za obrazovku arozhodl se přijít na kloub jistému programu. Když se zežidle zase zvedl, překvapilo ho, že už je sedm hodin ráno. Práce ho tak pohltila, že upočítače proseděl osm hodin vkuse.

Naproti tomu extraverti jsou nechvalně známí hledáním výmluv, aby se na jednu delší činnost soustavně soustředit nemuseli. Daleko více je totiž zajímá anabíjí pestrá škála vnějších podnětů.

Během studia na univerzitě Tammy ráda chodila do knihovny. Na její rodiče zprvu dělalo dojem, že tam jejich dcera tráví tolik času, když se ovšem dozvěděli ojejí skutečné motivaci knávštěvám knihovny, vlastně je to ani příliš nepřekvapilo. Jistě, dařilo se jí tam udělat všechno potřebné do školy, ale docházela tam především proto, aby byla mezi lidmi anemusela pracovat osamotě. Vknihovně často narazila na nějakého zmnoha kamarádů aprůběžně si dělala přestávky na návštěvu toalety, na kávu nebo na konverzaci. Stejně jako většina, zejména mladých, extravertů se Tammy cítila lépe vjedné místnosti sostatními lidmi, než aby byla úplně sama.

Odlišné potřeby extravertů aintrovertů voblasti interakcí asoustředění se také často projevují vjejich stylu práce. Uextravertů je například mnohem pravděpodobnější, že si dveře do kanceláře nechají otevřené, aby měli přehled anic jim neuniklo. Avětšina extravertů dává přednost řízení svých zaměstnanců tak, že chodí mezi nimi. Introverti naopak snejvětší pravděpodobností nechají své dveře zavřené, aby nikoho nenabádali knežádoucím vyrušením. Upřednostňují sice menší počet interakcí, zato jim záleží na tom, aby nebyly povrchní. Ajejich manažerský styl je, stejně jako celá jejich osobnost, promyšlenější, hloubavější auvážlivější.

Co je mi bližší — být mezi ostatními, nebo zůstávat osamotě?

Reklamní kampaň jistého telefonního operátora radila zákazníkům, ať se „neostýchají anavážou spojení“. Extraverti ktomu žádné pobídky nepotřebují, často si nicméně stěžují, že jejich introvertní přátelé se jim jenom zřídkakdy ozvou jako první.

Anna aSusan jsou už pětadvacet let — od studií na vysoké — nejlepší přítelkyně. Jenže vdevíti zdeseti případů to je extravertní Anna, kdo zavolá introvertní Susan, aby se zeptala, co je nového, nebo aby se sní domluvila na kávu ve městě. Anně trvalo mnoho let, než konečně pochopila, že když ji Susan nekontaktuje jako první, neznamená to, že na ní její kamarádce nezáleží. Naopak, když se ženy setkají, Susan se chová velice pozorně aúčastně. Jenom vede tak soběstačný život, že málokdy zatouží vyhledat společnost ostatních, ato včetně těch, které má upřímně ráda.

Rozdíl mezi tím, kolik sociálních interakcí vyžadují extraverti akolik introverti, si můžeme dobře ukázat na autobaterii. Extraverti svou baterii nabíjejí tím, že se vyskytují vblízkosti lidí, zatímco baterii introvertůnepřetržitá společnost ostatních vysává, atak ji potřebují dobít časem stráveným osamotě. Ve skutečnosti činnost, která extraverta nabudí, bude mít na introverta pravděpodobně naprosto opačný účinek. Následující situace je velice běžná: manželský pár, jeden introvert adruhý extravert, dostane pozvánku na večírek. Extravert se přirozeně chce zúčastnit atěší se na tu spoustu lidí, snimiž se setká. Naproti tomu introvert by radši zůstal doma, případně si vyšel ven jenom ve dvou nebo nanejvýše ve společnosti několika nejbližších přátel.

Anež začnete dělení vtéto dimenzi přisuzovat pohlaví — že muži bývají takoví aženy zase makové —, procenta zastoupení extravertů aintrovertů vmužské nebo ženské populaci se nijak neliší. Jinými slovy, chování vtomto ohledu neovlivňuje příslušnost kpohlaví, ale jednoduše preferenceextraverze nebo introverze.

Jako uvšech osobnostních preferencí, lidem se sklony kjednomu extrému dělá často problém pochopit aocenit ty, kteří se nacházejí na opačné straně spektra. Většina extravertů cítí potřebu společnosti ostatních velice silně, atak se jim nechce věřit, že si introverti skutečně libují vsamotě. To vede ktomu, že se extraverti urputně snaží své introvertní přátele, kolegy, manžele nebo děti zapojit do aktivit, kterým by se oni sami od sebe radši vyhnuli. Introverti se tím pádem často musejí cítit asi jako babička, kterou se snaživý skautík neoblomně snaží převést přes ulici, ikdyž ona na druhou stranu vůbec nechce!

Bohužel neplatí, že bychom se podívali na své zaměstnání aokamžitě určili svůj typ osobnosti, protože mnoho lidí pracuje na pozicích, které jejich preferencím neodpovídají. Extraverti často skončí uprofesí vhodnějších pro introverty anaopak. Pokud jste introverti, představte si, jak byste se cítili jako průvodci nebo recepční, kteří musejí každý den opakovaně potkávat desítky cizích lidí, vítat je, vést snimi nezávaznou konverzaci astarat se ojejich pohodlí. Avy, kdo jste extraverti, si představte, že pracujete jako výzkumník, který se úplně osamotě celé týdny věnuje jednomu úkolu anemůže doplňovat energii zinterakcí sostatními lidmi ani se rozptýlit povídáním ojiné práci. Ani jedno ztěchto zaměstnání není samo osobě špatné, ale obě jsou potenciálními recepty na pocity frustrace avyhoření, pokud je zastávají lidé, pro které nejsou určená.

Váš skutečný typ osobnosti se občas vyjeví, když se ohlédnete za svým dětstvím. Iuúplně malých dětí se sklony kextraverzi nebo introverzi projevují docela očividně. Pro extravertní děti je typické, že se po hlavě vrhají do nových sociálních situací, zatímco introvertní děti upřednostňují pozorovat dění zdálky ateprve pak (pokud vůbec) se rozhodnou zapojit. Extraverti se podle očekávání obklopují mnoha kamarády, věnují se mnoha aktivitám akroužkům arádi bývají středem pozornosti. Introverti mívají jednoho nebo dva nejlepší přátele, se kterými udržují dlouhodobé vztahy, aradši se zdržují vzákulisí než ve světle reflektorů.

Když dospělí varují, že „scizími lidmi se nemluví“, jejich radu si mnohem pravděpodobněji vezmou ksrdci introvertní děti než ty extravertní. Anejedno introvertní dítě se cítí trapně ve společnosti extravertního rodiče, který se bezprostředně dává do řeči skýmkoli, kdykoli askoro za jakýchkoli podmínek. Ačkoli muži obvykle dostanou vynadáno, že jsou příliš ješitní na to, aby se vpřípadě nouze zeptali na cestu, ve skutečnosti je to mnohem více záležitost protipólů extraverze/introverze než muž/žena. Jinými slovy, zastavit cizího člověka anechat si od něj poradit zvládnou nezávisle na pohlaví lépe extraverti než introverti.

Pracuji radši na několika projektech najednou, nebo se radši soustředím vždycky na jeden úkol?

Našli bychom nepřeberné množství příkladů, jak lidé všech osobnostních preferencí přispívají společnosti. Dar extravertů je šíře záběru, protože zpodstaty své extraverze upřednostňují vědět sice málo, ale zato omnoha věcech. To jim dává předpoklady zazářit vživotě tam, kde se žádá všestrannost. Určitě totiž potřebujeme lidi, kteří jsou tak pozorní ktomu, co se kolem nich děje, že jim nic neunikne ajsou připravení okamžitě reagovat. Naproti tomu dar introvertů je hloubka ponoru, protože zpodstaty své introverze mají sice méně zájmů, ale věnují se jim mnohem zevrubněji. Uplatňují se tam, kde je třeba specializace. Abezesporu potřebujeme lidi, kteří jsou ochotní aschopní ověcech důkladně uvažovat akonat, až když přijde správný čas. Tento rozdíl vnáhledu na svět je zásadní, akdybyste poslouchali rozhovor dvou extravertů nebo naopak introvertů, záhy by zněj vyplynul. Extraverti častěji probírají vícero témat najednou apřeskakují zjednoho na druhé jako pingpongový míček. Oba přicházejí smnoha postřehy, ale vžádném tématu nezacházejí do hloubky. Dva introverti budou pravděpodobně diskutovat pouze ojednom nebo dvou tématech, ale jednotlivými argumenty se budou pečlivě zabývat. (Avzávislosti na tom, jestli jste sami extraverti, nebo introverti, vám bude jeden ztěch rozhovorů připadat stokrát zajímavější než ten druhý.)

Je mi příjemnější napřed jednat apak myslet, nebo napřed myslet apak jednat?

Extraverti aintroverti mají často velice odlišný přístup kpráci. Extraverti zpravidla radši pracují vrychlém tempu arychle přepínají mezi jednotlivými úkoly. Pohání je, když se něco děje. Introverti si vzhledem kesvé preferenci volí při práci pomalejší astálejší tempo, předem důkladně promýšlejí, jak se práce zhostí, aposléze si vyhradí čas na to, aby zhodnotili, jak si vdaném projektu stojí. Oblíbené rčení „dvakrát měř, jednou řež“ bychom klidně mohli přisoudit nějakému introvertnímu tesaři.

Před mnoha lety naše přítelkyně Mary McCaulleyová popsala typický rozdíl mezi extraverty aintroverty takto: „Pokud nevíte, co si myslí extravert, tak jste neposlouchali, protože vám to sám řekne. Pokud nevíte, co si myslí introvert, tak jste se prostě nezeptali.“ Amy bychom dodali: „ …nebo si na jeho odpověď nepočkali dostatečně dlouho.“ Kdyby oto měl někdo zájem, mohl by být dokonce zdokumentován rozdíl mezi tím, kolik slov používají extraverti akolik introverti. Důvod tohoto nepoměru je zřejmý. Extraverti přemýšlejí nahlas — extraverti vlastně často bez mluvení ani přemýšlet neumějí. Naproti tomu introverti přemýšlejí vduchu. Mlčky „pečou“ své myšlenky, stejně jako se peče koláč, avysloví je, teprve až jsou upečené dozlatova. Extraverti na druhou stranu své myšlenky vhlavě „upečou“ jenom napůl aradši je dokončují veřejně. (To samozřejmě čas od času vede kponěkud „nedopečeným“ nápadům!)

Jsem spíš „osoba veřejná“, nebo „osoba soukromá“?

Ačkoli se názory na to, kolik je mezi lidmi extravertů aintrovertů, liší, výzkumy zpřelomu tisíciletí ukazují, že vamerické společnosti je extravertů aintrovertů zhruba půl na půl.***** Protože se ale extraverti více ahlasitěji projevují, může se zdát, že vzápadní kultuře zabírají větší prostor.

Smysly (S) aintuice (N): Stromy, nebo les?

Zabývám se většinou spíš fakty adetaily, nebo se snažím porozumět spojitostem, skrytým významům amožným důsledkům?

Jsem spíš pragmatik snohama na zemi, nebo mám hlavu plnou neotřelých nápadů?

Čemu přikládám větší váhu: Přímé zkušenosti, nebo instinktu?

Jsem spíš naladěný/á na „tady ateď“, nebo si často představuji, jak se současnost promítne do budoucnosti?

Cením si nápadů, které mají praktické využití, nebo mám rád/ajakékoli nové myšlenky?

Uchyluji se často kosvojeným dovednostem, nebo jakmile se něco naučím, snadno oto ztratím zájem?

Myšlení (T) acítění (F): Principy, nebo osobní hodnoty?

Rozhoduji se spíš objektivně azvažuji všechna pro iproti, nebo spíš subjektivně ana základě toho, jak se to dotkne mě aostatních lidí?

Co mě vystihuje lépe: Logika aanalytické uvažování, nebo citlivost aempatie?

Je důležitější pravda, ikdyž občas bolí, nebo takt, ikdyž občas vyžaduje drobnou milosrdnou lež?

Přesvědčí mě spíš dobrý logický argument, nebo důrazný apel na emoce?

Co je větší pochvala: Že jsem neoblomný/á, nebo že jsem citlivý/á?

Usuzování (J) avnímání (P): Plánování, nebo improvizace?

Daří se mi rozhodovat se snadno arychle, nebo jsem zrozhodování často nesvůj/nesvá anejistý/á?

Mám radši, když je všechno naplánováno arozhodnuto, nebo když ještě nic není jasné, takže můžu reagovat na nové anečekané podněty?

Je pro mě velice důležité, abych měl/avětšinu situací pod kontrolou, nebo často sklidným srdcem nechám rozhodovat ostatní?

Úzkostlivě vnímám čas ajsem skoro vždycky dochvilný/á, nebo často chodím pozdě adivím se, kam ten čas utíká?

Co omně platí více: Se svým časem obecně nakládám efektivně, nebo mám mnohdy problémy si čas uspořádat?

Co omně platí více: Napřed dokončím práci apovinnosti apak si odpočinu, nebo často hledám záminky, abych úkol odložil/ana později?

E, nebo I(str. 30)

Písmenková polévka: Jak typ osobnosti zapsat písmeny

Synergie: Proč je osobnostní typologie tak mocný nástroj