Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

prof. Ing. Pavel Pavloušek, Ph.D.

Pěstování révy vinné
Moderní vinohradnictví – druhé, rozšířené vydání

Jako svou 9145. publikaci vydala Grada Publishing, a.s.,
U Průhonu 22, Praha 7,
obchod@grada.cz, www.grada.cz

Fotografie archiv autora
Redakce Hana Fruhwirtová
Návrh obálky, grafická úprava a sazba Jaroslav Kolman

Počet stran 528
První vydání, Praha 2023

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.
© Grada Publishing, a.s., 2023
Autor © Pavel Pavloušek, 2023

ISBN 978-80-271-7140-8 (ePub)
ISBN 978-80-271-7139-2 (pdf)
ISBN 978-80-271-3166-2 (print)

1 Vinohradnictví v České republice

Réva vinná (Vitis vinifera L.) je ekonomicky nejvýznamnější plodinou v celosvětovém měřítku. V roce 2020 představovala celková plocha světových vinic přibližně 7,3 milionů hektarů.

Největší plocha vinic v Evropě se nachází v zemích EU a představuje přibližně 3,3 milionů hektarů. Z údajů pro rok 2020 dochází ke zvýšení plochy vinic ve Francii a Itálii. Klesající tendenci naopak představují plochy vinic ve Španělsku, Portugalsku, Rumunsku, Bulharsku a Maďarsku. V Asii představují největší plochu vinice v Číně. Mezi největší vinařské země v Jižní Americe představují Argentina a Chile.

Světová produkce vína v roce 2020 představuje 260 milionů hektolitrů vína, což představuje mírný nárůst v porovnání s rokem 2019 o 1 %. 53 % světové produkce vína pochází z Itálie, Francie a Španělska.

Česká republika se řadí mezi malé vinařské země. Obliba vína a jeho spotřeba však neustále narůstá, což je předpoklad pro další rozvoj vinohradnictví.

Podnebí a klimatické podmínky během vegetace jsou faktory, které určují možnosti pěstování révy vinné, podmínky zrání hroznů a předpoklady kvality hroznů a vína. Vinařské oblasti u nás se zařazují do oblastí „cool climate viticulture“. Vinohradnictví chladného podnebí však neznamená jenom nižší průměrné teploty za vegetační období a častější výskyt period s mrazovými teplotami, ale je spojené především s příznivými podmínkami pro zrání hroznů. Při dozrávání hroznů se zde totiž střídají vyšší denní teploty s nízkými nočními teplotami, což pozitivně působí na jejich zrání, zejména na vývoj aromatických a fenolových látek. Vinařské oblasti v ČR se proto vyznačují kvalitními podmínkami pro pěstování révy vinné.

Tuzemské vinice se dělí do dvou vinařských oblastí – Čech a Moravy. V Čechách se nachází pouze malý podíl plochy vinic, hlavně v okolí Kutné Hory, Karlštejna, Polabí a Mostu. Vinařská oblast Čech zahrnuje dvě podoblasti – Mělnickou a Litoměřickou. Většina plochy vinic ČR se nachází v jižní části Moravy a člení se na podoblast Znojemskou, Mikulovskou, Velkopavlovickou a Slováckou. Celková plocha osázených vinic v České republice měla v roce 2019 plochu 18,2 tisíc hektarů a produkční potenciál byl na úrovni téměř 18,7 tisíc hektarů. Vinice v České republice obhospodařuje 17,8 tisíc pěstitelů révy vinné.

Obr. 1.1 Podíl jednotlivých zemí na světové ploše vinic v % (zdroj: OIV, 2020)

Obr. 1.2 Plocha vinic v ha v jednotlivých vinařských podoblastech v České republice (zdroj: Situační a výhledová zpráva – Réva vinná a víno 2020).

Jednotlivé vinice se nacházejí ve viničních tratích, které přísluší vinařským obcím. V ČR existuje celkem 383 vinařských obcí.

V České republice stále existují úvahy směřující k zavedení „apelačních systému“ podobně jako existují ve Francii, Itálii, Portugalsku, Španělsku atd. Důraz by se potom kladl na jednotlivé viniční tratě, nebo dokonce jednotlivé vinice. V České republice se nachází 1313 viničních tratí.

Rozdělení do viničních tratí má v ČR velkou tradici. Již v roce 1948 sestavil Josef Blaha publikaci „Katastr viničních tratí na Moravě a v Čechách“. Tato publikace poskytuje cenné informace i pro současné vinohradnictví. K jednotlivým obcím přiřazuje a podrobně představuje viniční tratě, včetně doporučení vhodných odrůd (viz obr. 1.3).

Podle platné vyhlášky 254/2010 Sb. se dnes v Blatnici pod Svatým Antonínkem nacházejí tyto viniční tratě: Kamenice, Antonínek, Stará hora, Floriánky, Rybníčky, Nadhájčí, Dílce, Riháče, Humna, které vznikly většinou na základě původních historických viničních tratí. Podobná situace nastala ve většině vinařských obcí.

Obr. 1.3 BLAHA, J., Katastr viničních tratí na Moravě a v Čechách. Brno, Ústřední svaz čs. vinařů, 1948

Tab. 1.1 Deset největších vinařských obcí v České republice (Zdroj: Situační a výhledová zpráva – Réva vinná a víno 2020)

Vinařská obec

Plocha osázených vinic (ha)

Počet pěstitelů

Vinařská podoblast

Velké Bílovice

788,47

942

Velkopavlovická

Valtice

585,16

193

Mikulovská

Mikulov

519,36

290

Mikulovská

Čejkovice

512,74

633

Velkopavlovická

Dolní Dunajovice

454,43

349

Mikulovská

Novosedly

419,29

86

Mikulovská

Velké Pavlovice

379,69

582

Velkopavlovická

Vrbovec

350,25

71

Znojemská

Kobylí

300,93

501

Velkopavlovická

Mutěnice

285,62

906

Slovácká

Tab. 1.2 Rajonizace viničních tratí v obci Blatnice pod Svatým Antonínkem podle BLAHA (1948)

vinohradní trať

celková plocha trati (ha)

z toho osázeno révou (ha)

vhodných ještě pro révu (ha)

bonita trati

Stará hora

44

17

40

I.

Kamenice

41

6

24

I.

Roháč

42

14

30

I.

Ochránky a Floriánky

52

3

35

II.

Rybníčky

14

1

7

II.

Novosady

3

-

2

II.

Obr. 1.4 Plocha vinic osázených jednotlivými odrůdami révy vinné (Zdroj: Situační a výhledová zpráva – Réva vinná a víno 2020)

Obr. 1.5 Plocha vinic osázených nejrozšířenějšími PIWI odrůdami. (Zdroj: Situační a výhledová zpráva – Réva vinná a víno 2020)

Sortiment vhodných odrůd:

•I. Ryzlink rýnský, Burgunské bílé, Sylvánské zelené, Neuburské.

•II.–III. Chrupka bílá a červená, Portugalské modré, Veltlínské červené rané, Svatovavřinecké.

V České republice je zapsáno velké množství odrůd ve Státní odrůdové knize, díky tradici přípravě odrůdových vín. Ve Státní odrůdové knize je zapsaný následující počet odrůd: 61 moštových odrůd, 11 stolních odrůd a 7 podnožových odrůd.

Mezi nejrozšířenější patří odrůdy tradičního středoevropského sortimentu, jako jsou Veltlínské zelené, Ryzlink rýnský a ryzlink vlašský, doplněný odrůdami světového sortimentu a odrůdami, které byly vyšlechtěné v České republice (Pálava, Muškát moravský, André).

Česká republika patří také mezi významné pěstitele PIWI odrůd, tzn. odrůd se zvýšenou odolností k houbovým chorobám. V evropském měřítku patří mezi největší pěstitele, ve vztahu k celkové ploše vinic v ČR. Jednoznačně dominantní odrůdou je Hibernal, který se na podobné ploše nepěstuje v žádné jiné zemi v Evropě. V České republice bylo také vyšlechtěna celá řada špičkových PIWI odrůd.

Pěstitelé PIWI odrůd v Evropě se sdružují v rámci PIWI International (https://piwi-international.de/). A v rámci toho sdružení existuje i PIWI Česká republika, kam se mohou přihlásit pěstitelé PIWI odrůd.

2 Původ révy vinné a možnosti využití ve šlechtění

2.1 Základní rozdělení a geografické rozšíření rodu Vitis L.

Čeleď Vitaceae L. zahrnuje asi 700 druhů zařazených do 14 rodů. K hospodářsky nejvýznamnějším rodům patří réva (Vitis L.), z okrasného zahradnictví Cissus L., Ampelopsis Planch., Ampelocissus Planch. a Parthenocissus Planch.

Klasifikace rodu Vitis L. byla předmětem sporu mnoha systematických botaniků, šlechtitelů révy vinné i praktických vinohradníků. Botanikové často používali pro několik morfologicky naprosto stejných druhů různé názvy, jejichž počet však několikanásobně převyšoval skutečné množství druhů.

Z pohledu praktického vinohradnictví jsou důležitá zjištění, která učinil již PLANCHON (1887), a na jejichž základě ve své klasifikaci čeledi Vitaceae Juss. a rodu Vitis L. uvádí rozdělení rodu na dva odlišné podrody – Muscadinia a Euvitis.

Oba podrody se od sebe vzájemně odlišují počtem chromozomů, Euvitis (2n = 38) a Muscadinia (2n = 40), a morfologickými vlastnostmi, viz následující tabulka.

Podrod Muscadinia obsahuje pouze tři druhy – Muscadinia munsoniana rozšířený od východního pobřeží USA až k Mexiku, málo známý druh Muscadinia popenoi nalezený v Mexiku a nejvýznamnější Muscadinia rotundifolia zdomácnělý na jihovýchodě USA.

Tab. 2.1 Morfologické rozdíly mezi podrody Muscadinia a Euvitis podle BOUQUET (1980) a GALET (1998)

podrod Euvitis

podrod Muscadinia

–Borka na letorostech se v období zralosti může odlupovat v celých pásech.

–Na letorostech nejsou lenticely.

–Dřevo je měkké s velkými cévami.

–Řez výhonu bývá vždy eliptický, nikdy čtyřúhelníkový.

–Dřeň v uzlech (nodech) přerušuje přepážka (diafragma).

–Dvoj– nebo trojvidličnaté úponky vyrůstají naproti listům a nemají diskovité zakončení k přichycení ke stěně.

–Vegetativní orgány pokrývají vlnaté, štětinkovité nebo speciální typy vlásků.

–Hrozny tvoří mnoho bobulí, které se drží stopky i po dosažení plné zralosti.

–Obsah cukrů a kyselin v bobulích předurčuje hrozny pro čerstvý konzum, výrobu šťáv nebo výrobu vína.

–Semena jsou hruškovitá.

–Listy bývají obvykle dlanité s pěti základními žilkami.

–Letorosty mají nápadné lenticely, borka se neodlupuje.

–Dřevo je tvrdé bez velkých cév.

–Dřevo se vyznačuje malou plochou dřeně.

–Dřeň výhonu není přerušovaná, nemá přepážky.

–Naproti listům vyrůstají jednoduché nebo přerušované úponky bez diskovitého zakončení k přichycení na zdi.

–Vegetativní část rostliny bývá vždy lysá nebo slabě hladká.

–Hrozny tvoří poměrně málo bobulí, které dozrávají nestejnoměrně a opadávají jedna po druhé po dosažení zralosti.

–Dužnaté bobule s malým množstvím šťávy mohou být konzumovány čerstvé, kvůli nízké koncentraci cukru nejsou nevhodné pro výrobu vína.

–Semena jsou loďkovitá.

–Listy slabě laločnaté nebo bez zřetelných laloků mívají vždy dlanitý tvar.

Planý botanický druh Muscadinia rotundifolia se využívá v praktickém vinohradnictví a při šlechtění révy. Je vysoce rezistentní k mnoha patogenům.

Botanické druhy patřící do podrodu Euvitis byly nalezeny ve třech význačných genových centrech – severoamerickém, východoasijském a euroasijském. Z pohledu pěstování révy je nejdůležitější skupina euroasijská, právě do ní se totiž réva vinná řadí.

Réva vinná (Vitis vinifera L.), nejrozšířenější druh v celosvětovém měřítku, se dělí na dva poddruhy (lat. subspecie). Prvním je ušlechtilá réva vinná – Vitis vinifera subsp. vinifera (nebo sativa) – označovaná také jako „evropská réva vinná“. Druhý poddruh představuje divoká forma nazývaná lesní réva – Vitis vinifera subsp. silvestris (nebo sylvestris). Oba poddruhy lze odlišit především podle morfologických znaků, viz následující tabulka.

Lesní réva pochází z malé populace, která se později rozšířila od Španělska a severní Afriky na západě až po střední Evropu a Kavkaz na východě. Domestikace révy lesní znamenala přechod k oboupohlavním druhům a odrůdám, a proto je tento poddruh považován za předka dnešních odrůd. Během domestikace docházelo k morfologickým a fyziologickým změnám, které se týkaly velikosti a kvality bobulí i hroznů, větší a pravidelné plodnosti a vyšší cukernatosti hroznů (ZECCA et al., 2009).

V současné době nejpoužívanější klasifikaci révy vinné vytvořil NEGRUL (1946), který rozčleňuje odrůdy do ekologicko-geografických skupin podle podmínek jejich vývoje a charakteristických morfologických a biologických vlastností. Odrůdy Vitis vinifera subsp. sativa se dělí na tři skupiny (lat. proles) – proles occidentalis (skupina západní), proles orientalis (skupina východní) a proles pontica (skupina černomořská).

Velký počet druhů patřících do podrodu Euvitis se nachází také v severoamerickém a asijském genovém centru.

Severoamerická skupina představuje asi 30 druhů, některé hospodářsky významné. Většina jich dlouhodobě roste v neustálém kontaktu s původci plísně, padlí révy a révokazem. Během evolučního vývoje si proto tyto druhy vytvořily proti uvedeným houbovým chorobám a révokazu rezistentní mechanismy.

Hybridy pěstované v USA vznikly z Vitis labrusca. I přes jejich charakteristickou „fox“ vůni (označovanou jako liščina) a chuť připomínající jahody se využívají jako moštové i stolní odrůdy. V ČR patří k nejznámějším odrůda Isabella, Concord, Noah nebo Delaware, ale také novější Alden nebo Remaily seedless.

Tab. 2.2 Morfologické rozdíly mezi lesní a ušlechtilou révou vinnou podle OLMO (1976)

lesní réva vinná

ušlechtilá réva vinná

pohlaví

dvoudomé

jednodomé

stanoviště

vlhké půdy

suché půdy

kvetení

začátek května až začátek června

polovina května až polovina června

tvar bobule

malá, kulatá nebo zploštělá

velká a podlouhlá

kmen

často rozvětvený, tenký, kůra se odděluje ve velmi dlouhých tenkých proužcích

silná kůra se odděluje v širších a souvislejších proužcích

semena

malá, zaoblená, vyšší poměr mezi šířkou a délkou (> 0,7)

velká, hruškovitý tvar, nižší poměr šířky a délky (< 0,6)

hrozen

malý, kulovitý až kuželovitý, nepravidelná násada a nerovnoměrná zralost bobulí v hroznu

velký, podlouhlý, kompaktní, rovnoměrná zralost bobulí v hroznu

listy

malé, obvykle hluboce trojlaločnaté, řapík krátký a tenký

velké, výrazněji vykrajované, řapík silný, lysý

Moderní šlechtění odrůd se zvýšenou rezistencí vůči houbovým chorobám využívá druh Muscadinia rotundifolia. Americké druhy Vitis berlandieri, Vitis riparia, Vitis rupestris, Vitis cinerea a Vitis aestivalis umožnily vznik mnoha podnoží a přímoplodých hybridů Seibel a Seyve-Villard.

Jedno z hlavních genových center asijských druhů představuje Čína. Čínské druhy Vitis spp. se vyznačují mnoha pozitivními vlastnostmi, včetně rezistence k hlavním houbovým chorobám, a dobrou kvalitou hroznů. Z Číny pochází více než 35 druhů. Jejich bobule nemají nežádoucí „fox“ vůni ani chuť, která se vyskytuje u amerických odrůd.

Vitis amurensis je autochtonní druh v severovýchodní Číně a kromě odolnosti vůči nízkým teplotám má vysokou odolnost vůči houbovým chorobám, jako je bílá hniloba a antraknóza révy. Vyznačuje se také nižší citlivostí vůči plísni révy. Pěstuje se odedávna a používá se především k výrobě vína. Druh V. amurensis má jedno specifikum, které nelze považovat za pozitivní vlastnost, totiž že rychle reaguje na oteplení a na jaře zahajuje vegetaci při nižších teplotách než odrůdy V. vinifera. Tuto vlastnost přenáší také na své potomstvo.

Maďarští šlechtitelé István Tamási a István Koleda vytvořili z křížení odrůd Vitis vinifera s druhem V. amurensis dvě bílé odrůdy: Kunbarát a Kunleány, které kromě výrazné odolnosti vůči nízkým teplotám mají skvělé úrodnost, velmi dobře akumulují cukr, jejich hrozny nepodléhají hnilobě. Tyto odrůdy se využívají stále ve šlechtění.

Obr. 2.1 List Vitis amurensis

Tab. 2.3 Typy odrůd podle ekologicko-geografických skupin podle NEGRULA (1938), LEVADOUX (1956) a JACKSONA (2000)

Proles orientalis

Proles pontica

Proles occidentalis

–mnoho odrůd částečně bezsemenných, některé bezsemenné

–dlouhé vegetační období a velmi nízká mrazuodolnost

–většinou odrůdy stolního typu, jen málo jich je vhodných pro výrobu vína

–Terbaš, Tavkveri, Muscat bělyj, Chasselas, Tajfi, Nimrang, Katta Kurgan, Kišmiš bělyj

–hodně odrůd částečně bezsemenných, některé bezsemenné

–chybí info o vegetačním období, relativně mrazuodolné

–vhodné pro výrobu vína a jako stolní odrůdy

–Rkaciteli, Saperavi, Mcvane, Puchljakovskij, Korintka bílá, Volské oko, Furmint, Banátský ryzlink, Kadarka, Ezerjó, Lipovina, Plavac

–chybí info o bezsemennosti odrůd

–kratší vegetační období a vysoká mrazuodolnost

–většina odrůd určena pro výrobu vína

–Gamay, Tramín, skupina burgundských odrůd, Cabernet Sauvignon, Merlot, Semillon, Carignan, Malbec

2.2 Využití rodu Vitis L. ve šlechtění révy vinné

Révu vinnou ohrožují některé houbové choroby, zejména plíseň révy Plasmopara viticola (Berk. & M. A. Curtis) Berl. & De Toni, padlí révy Erysiphe necator Schwein a mšička révokaz Dactulosphaira vitifoliae Fitch. K zajištění kvalitní sklizně hroznů slouží intenzivní aplikace pesticidů, avšak s ohledem na životní prostředí se vyvíjejí vhodnější pěstitelské postupy. Jedním z nich je tvorba kvalitních odrůd geneticky odolných k uvedeným patogenům. Proto se rezistentní znaky amerických a asijských druhů (Vitis spp.) kombinují s geny kvality vína evropské révy vinné (Vitis vinifera L.). Tuto myšlenku, která ovlivnila budoucí šlechtění révy vinné, formuloval již v roce 1878 francouzský vědec Alexis MILLARDET.

Na rezistenci je možné pohlížet z několika různých stránek, a proto je také možné charakterizovat různé typy rezistence.

Hlavním šlechtitelským cílem je získání trvanlivé rezistence. Trvanlivá rezistence je účinná delší dobu a je také obtížně překonatelná novými rasami patogenu. Z pohledu šlechtění souvisí s pyramidizací genů. U révy vinné se také často projevuje částečná rezistence, kdy při vysokém infekčním tlaku může docházet k rozvoji choroby, který je však výrazně pomalejší v porovnání s náchylným genotypem. Částečná rezistence může ovlivňovat některé stadia infekčního cyklu, včetně klíčení spór, proniknutí do pletiva hostitele, kolonizace pletiva hostitele, trvání latentní a infekční periody a sporulace.

Pyramidizace genů rezistence, která představuje přítomnost několika genů rezistence u jedné odrůdy, je schopna ovládat větší řadu kmenů patogenů díky kombinaci různých mechanismů rezistence u různých genů. Trvanlivost rezistence závisí na environmentálních podmínkách a na agrotechnických postupech, které ovlivňují populace patogenu (MERDINOGLU a kol., 2018).

U révy vinné je také důležité vnímání z pohledu vertikální a horizontální rezistence. Vertikální rezistence je rasově specifická. Často se projevuje hypersenzitivní reakce. Je poměrně snadno překonatelná rasou patogenu. Horizontální rezistence je naproti tomu rasově nespecifická. Projevuje se sníženým rozsahem napadení, zpomaleným průběhem infekce a redukcí množství patogenu.

Odolnost neboli rezistence je definována jako dědičně založená schopnost hostitelské rostliny odolávat patogenům. Obvykle je rezistence hodnocena na základě fenotypového projevu, který však vzniká na základě interakce rostlinného genotypu a vnějšího prostředí. Fenotypový projev odolnosti, respektive citlivosti, k patogenu potom může být různý v závislosti na rase patogena.

U mnoha patogenů se proto vyskytují rasy (kmeny), které mají schopnost napadat např. pouze některé odrůdy. Rostlinné patogeny jsou totiž velmi adaptabilní a mají mnohem rychlejší životní cyklus než jejich hostitelské rostliny.

Proto rezistence, která je zajištěná pouze jediným R-genem, může být snadno prolomená nebo jakmile se objeví nový kmen patogenu, je ETI také často prolomená (VAN ESSE a kol., 2020). ETI představuje vnímání určitých efektorů buď přímo nebo pomocí R-proteinů. Jakmile jsou rozpoznány efektory, rostlina aktivuje cyklus obranných reakcí zahrnující hypersenzitivní reakci a systémově získanou rezistence (SAR) (BRADER a kol., 2017).

Rezistence k chorobám není nezbytně stabilním znakem. Ochrana zprostředkovaná geny rezistence může být překonaná virulentní rasou patogenu (MERDINOGLU a kol., 2018). Prolomení rezistence se objevilo u obou nejvýznamnějších houbových chorob révy.

Z evolučního hlediska hrozí, že se objeví kmeny plísně révy, které jsou schopny překonat odolnost révy. Jedná se o klasický jev, kdy jsou geny rezistence využívané ve velkém měřítku. Obvykle, i když je počet spor plísně révy, které se dostanou na rostlinu značný, předpokládá se, že začátek nasazení rezistentních odrůd na vinici snižuje šance na fixaci příznivé mutace během cyklů nepohlavního množení patogenu. Výsledky této studie však ukazují, že rezistence révy neblokuje fázi pohlavního rozmnožování patogenu. Umožnění pohlavního rozmnožovacího cyklu tak nabízí patogenu rekombinaci příznivých mutací, které by mu případně zapříčinily rychlejší obcházení rezistence (DELBAC a kol., 2020).

Prolomení rezistence bylo pozorované také v případě genu Run1, pocházejícího z Muscadinia rotundifolia. Přirozeně se vyskytující izolát, označený jako Musc4, pocházející z jihovýchodu severní Ameriky, je schopný růst na keřích s genem rezistence Run1 a zcela obejít Run1 (MERDINOGLU a kol., 2018). První zpráva o kmenech Plasmopara viticola imunní vůči genům rezistence Rpv3 a Rpv12 zdůrazňuje potřebu dodatečné ochrany rostlin, za účelem udržení rezistentních vlastností nových odrůd (WINGERTER a kol., 2021).

V této souvislosti se potom nabízí zamyšlení nad pěstováním PIWI odrůd s absolutním vyloučením ochrany proti houbovým chorobám. Je zcela zřejmé, že ve vinici PIWI odrůd bez jakékoliv ochrany se mohou objevovat nové rasy houbových patogenů nebo dokonce méně rozšířené houbové choroby, jako např. bílá hniloba révy nebo černá hniloba révy. K rozvoji těchto chorob došlo také ve vinici v Lednici, poté co se po dobu několika let nebyla ve vinici aplikovaná jakákoliv ochrana proti houbovým chorobám. Jako prevence proti rozvoji nových ras houbových patogenů by bylo vhodné i u PIWI odrůd využívat minimální ekologickou ochranu, zejména v období největšího infekčního tlaku houbových patogenů.

Obr. 2.2 Tečkovitá hypersenzitivní reakce u Savilonu

Přímo ve vinici je na rostlinných pletivech možné pozorovat projevy rezistence a dochází k ovlivnění imunitního systému rostliny.

Indukovaná systémová rezistence (ISR) je charakteristická rychlou molekulární a buněčnou obrannou reakcí, a přípravu rostliny na rychlejší a efektivnější obranu k infekci patogenem. Indukovaná, tj. získaná, rezistence představuje obranné mechanismy aktivní pouze při infekci. Jedná se např. o rychlé odumírání rostlinných buněk (tzv. hypersenzitivní reakce – HR), tvorba fytoalexinů (rostlinných antibiotik) nebo proteinů souvisejících s patogenezí (pathogenesis realted – PR).

Hypersenzitivita způsobí po napadení patogenem abnormálně rychlé odumření rostlinného pletiva a houba nebo škůdce nemůže na rostlině dál přežívat. Hypersenzitivita proto většinou souvisí (koreluje) s rezistencí rostliny. Ve vztahu k plísni révy se může projevovat dvěma způsoby – ve formě malých (tečkovitých) nekróz nebo větších nekrotických skvrn o průměru menším než 1 cm. Oba příznaky se vyznačují nulovou nebo minimální sporulací patogenu. Tečkovité nekrotické reakce se objevují také u podnoží napadených révokazem, např. podnož Börner.

Obr. 2.3 Hypersenzitivní reakce ve formě skvrn u Hibernalu

Systémově získaná rezistence (SAR) je charakterizovaná prostřednictvím rozptýlení hormonálních signálů z místa napadení přes celou rostlinu, informování buněk ve všech orgánech, infikovaných i neinfikovaných, k aktivaci jejich obrany proti napadení a spouštění širokého spektra rezistentních mechanismů v pletivech vzdálených od místa počáteční infekce. SAR je spojená s hromaděním kyseliny salicylové, která hraje důležitou úlohu v přenosu signálů a aktivaci „obranných genů“, kódovaných PR-proteiny s antimikrobiální aktivitou (VLOT a kol., 2009).

Tab. 2.4 Přehled zdrojů rezistence k abiotickým a biotickým stresovým faktorům v rámci rodu Vitis (MAUL, 2009)

Severní Amerika

Evropa

Východní Asie

abiotické stresové faktory

mráz

V. riparia Michaux

V. vinifera L.

V. amurensis Rupr.

sucho

V. rupestris Scheele,

V. moniticola Buckley, V. acerifolia Rafinesque

V. vinifera L.

V. yeashanensis Chen

vápno

V. berlandieri Planch.

V. vinifera L.

biotické stresové faktory

mšička révokaz (Dactulosphaira vitifoliae)

V.riparia Michaux, V. rupestris Scheele, V. berlandieri Planch., V. cinerea Engelmann, V. champinii Planch., Muscadinia rotundifolia Michaux

plíseň révy (Plasmopara viticola)

V.riparia Michaux, V. rupestris Scheele, V. labrusca L., V. lincecumii Buckley, Muscadinia rotundifolia Michaux, V. champinii Planch., V. aestivalis Michaux

V. ficifolia Bunge, V. yeashanensi Chen, V. davidii (Romanet du Caillaud) Föex, V. davidii var cyanocarpa Gagnep., V. pseudoreticulata Wang

padlí révy (Erysiphe necator)

V. aestivalis Michaux, V.riparia Michaux, V. cinerea Engelmann, V. berlandieri Planch., Muscadinia rotundifolia Michaux, V. champinii Planch.

V. amurensis Rupr., V. ficifolia Bunge, V. romaneti Romanet du Caillaud, V. piasezkii Maximovicz,

V. davidii (Romanet du Caillaud) Föex, V. davidii var. cyanocarpa Gagnep.

šedá hniloba hroznů révy (Botrytis cinerea)

V.riparia Michaux, V. rupestris Scheele, Muscadinia rotundifolia Michaux

V. vinifera L.

bakteriální nádorovitost (Agrobacterium)

V. riparia Michaux

V. amurensis Rupr.

pierceho choroba

V. arizonica Engelmann

Obr. 2.4 Hypersenzitivní reakce u odrůdy Bianca

Zapojení světového genofondu kulturních rostlin do šlechtitelského procesu je nezbytnou podmínkou úspěšné realizace šlechtitelských programů vzniku nových odrůd. Rozmanitost genofondu umožňuje spojovat v jednom genotypu vlastnosti, které byly vytvořeny v průběhu evoluce v různých ekologicko-geografických skupinách (VOLYNKIN, 2009).

MAUL (2009) uvádí v této souvislosti zajímavý přehled zdrojů rezistence k abiotickým a biotickým stresovým faktorům v rámci rodu Vitis.

Využití molekulární genetiky umožnilo identifikaci genů rezistence a jejich využití ve šlechtění révy na odolnost vůči chorobám a škůdcům.

2.3 Geny rezistence a jejich využití ve šlechtění

Pro tvorbu nových odrůd jsou základní znalosti týkající se genetických zákonitostí rezistence k patogenům, protože hlavním cílem je získání trvanlivé rezistence. Segregace rezistence k houbovým patogenům, zejména původcům plísně révy a padlí révy, vede k charakterizaci chromozomových oblastí ohraničených vybranými markery a identifikací genů rezistence a jejich umístěním na chromozomu (POLTONIERI a kol., 2020). Molekulární šlechtění umožňuje vývoj odrůd rezistentních k chorobám, které disponují geny rezistence a významným podílem Vitis vinifera (více než 85 %) v jejich genomu (VILLANO a AVERSANO, 2020).

Tab. 2.5 Aktuální přehled genů rezistence k Plasmopara viticola a Erysiphe necator. Sestavené podle: www.vivc.de, POSSAMAI a WIEDEMANN-MERDINOGLU, 2022, VEZZULLI a kol., 2022

Patogen

Gen rezistence

Chromozom

Genotyp

Originální druh rezistence

Vliv genů

Padlí révy

Ren1

13

Kismish vatkana

V. vinifera

hlavní

Ren 1.2.

13

Shavtsitska

V. vinifera

Ren2

14

Illinois 547-1

částečný

Ren3

15

Regent

částečný

Ren4

18

C 166-043

C 87-41

V. romanetii

V. romanetii

hlavní

Ren5

14

Regale

M. rotundifolia

hlavní

Ren6

9

V. piasezkii

(DVIT2027)

V. piasezkii

hlavní

Ren7

19

V. piasezkii

(DVIT2027)

V. piasezkii

částečný

Ren8

18

malý

Padlí révy

Ren9

15

Regent

částeční

Ren10

2

Seyval blanc

malý

Ren11

15

Tamiami

V.aestivalis

Run1

12

VRH3082-1-42

M. rotundifolia

hlavní

Run2.1.

18

Magnolia

M. rotundifolia

hlavní

Run2.2.

18

Trayshed

M. rotundifolia

hlavní

Plíseň révy

Rpv1

12

28-8-78

M. rotundifolia

částečný

Rpv2

18

8624

M. rotundifolia

hlavní

Rpv3

18

Regent

Bianca

částečný

Rpv3.1.

Seibel 4614

Villard blanc

V. rupestris

V. rupestris

Rpv3.2.

Munson (Jaeger70)

GF.GA-47-42

V. rupestris nebo V.lincecumii

V. rupestris nebo V.lincecumii

Rpv3.3.

Noah

Merzling

V. labrusca nebo V.riparia

Rpv4

4

Regent

malý

Rpv5

9

Gloire de Montpellier

V. riparia

malý

Rpv6

12

Gloire de Montpellier

V. riparia

malý

Rpv7

7

Bianca

malý

Rpv8

14

V. amurensis

V. amurensis

hlavní

Rpv9

7

V. riparia W63

V. riparia

malý

Rpv10

9

Solaris

V.amurensis

částečný

Rpv11

5

Regent

Chardonnay

Solaris

malý

Rpv12

14

99-1-48

20/3

V. amurensis

V. amurensis

hlavní

Rpv13

12

V. riparia W63

V. riparia

malý

Rpv14

5

Börner

V. cinerea

malý

Rpv15

18

V. piasezkii

(DVIT2027)

V. piasezkii

hlavní

Rpv16

12

V. piasezkii

V. piasezkii

malý

Rpv17

8

Horizon

malý

Rpv18

11

Horizon

malý

Plíseň révy

Rpv19

14

V. rupestris B38

V.rupestris

malý

Rpv20

6

Horizon

malý

Rpv21

7

Horizon

malý

Rpv22

2

Shuanghong

V. amurensis

částečný

Rpv23

15

Shuanghong

V. amurensis

malý

Rpv24

18

Shuanghong

V. amurensis

malý

Rpv25

15

Shuanghong

V. amurensis

částečný

Rpv26

15

Shuanghong

V. amurensis

částečný

Rpv27

18

Norton

V.aestivalis

částečný

Rpv28

10

V. rupestris B38

V.rupestris

částečný

Rpv29

14

Mgaloblishvili

V. vinifera

n.d.

Rpv30

3

Mgaloblishvili

V. vinifera

n.d.

Rpv31

16

Mgaloblishvili

V. vinifera

n.d.

Ve vztahu k houbovým chorobám jsou identifikované geny velkého a malého účinku. Kombinace obou typů těchto genů je důležitá za účelem zvýšení stability rezistence odrůd (DRY a kol., 2019). Některé Rpv a Ren/Run loci jsou označované jako hlavní geny, jestliže vykazují velkou fenotypovou proměnlivost (obvykle více než 20 %) a jsou stabilní. Tyto loci zajišťují celkovou nebo částečnou rezistenci. Další loci mohou být klasifikované jako vedlejší nebo průměrné, jakmile QTL mají omezené ovládání znaku a rozvoje patogenu.

Pochopení mechanismu rezistence zprostředkované různými lokusy rezistence je zásadní pro moderní šlechtitelské strategie, protože kombinace různých mechanismů rezistence u nových odrůd révy vinné by mohla snížit pravděpodobnost rozpadu rezistence patogenem.

Rpv3 jsou považované za všeobecně nejrozšířenější gen rezistence u mnoha běžně pěstovaných PIWI odrůd, jak ukazuje tabulka.

Rpv3 lokusy jsou v současnosti považované za rezistentní lokusy pouze se střední silou rezistence. Kombinace různých Rpv3 lokusů, ukazuje silnější rezistenci než jednotlivý lokus (TŐPFER a TRAPP, 2022). Genotypy s Rpv3-3 vykazují slabší úroveň rezistence než genotypy s Rpv3-1 (FORIA a kol., 2018).

Některé geny rezistence k Plasmopara viticola (Rpv1, Rpv3, Rvp10 a Rpv12) a k Erysiphe necator (Run1, Ren1 a Ren3) byly introdukované do elitního genetického potomstva a ukazují dobrou kvalitu vína a pěstitelské vlastnosti (TŐPFER a EIBACH, 2017).

Kombinace více rezistentních lokusů 3+3 (Rpv1, Rpv10, Rpv12 + Run1, Ren1, Ren3) je funkční z pohledu stálosti rezistence (TŐPFER a EIBACH, 2017).

Odrůda Mgaloblishvili byla detailně studovaná z pohledu rezistentních mechanismů ve vztahu k Plasmopara viticola. U odrůdy nebyla pozorovaná hypersenzitivní reakce. Rezistence je pravděpodobně spojená s tvorbou kalózy, degenerací mycelia. Změněnou morfologií sporangiofórů a omezenou tvorbou spotrangií. Transkripční analýza ukázala nadměrnou expresy genů ve vztahu k rozpoznávání patogenu a signálními dráze, syntéze antimikrobiálních sloučenin a enzymů a rozvoji strukturálních bariér ve vztahu k infekci Plasmopara viticola (TOFFOLATTI a kol., 2018, 2020). Výrazná částečná rezistence byla popsaná také u kavkazské odrůdy Shavtsiska, kdy u genu rezistence k padlí révy byla zjištěná stejná lokalizace jako u Ren1 (POSSAMAI a kol., 2021).

K velmi nebezpečným chorobám révy patří také komplex chorob kmínku. Doposud se podařilo identifikovat pouze dva rezistentní lokusy ve vztahu k patogenu Diaporte ampelina, původci černé skvrnitosti révy. Rda1 je umístěný na chr15 a pochází od Vitis cinerea a Rda2 je umístěný na chr7 a byl nalezený u odrůdy Horizon. Oba rezistentní lokusy omezují ve velké míře příznaky na bobulích a letorostech (BARBA a kol., 2018).

Tab. 2.6 Geny rezistence u rozšířených PIWI odrůd podle TŐPFER a TRAPP (2022), www.vivc.de

Odrůda

Geny rezistence k Plasmopara viticola

Geny rezistence k Erysiphe necator

Phoenix

Rpv3.1

Ren3, Ren9

Orion

Rpv3.1

Ren3, Ren9

Regent

Rpv3.1

Ren3, Ren9

Merzling

Rpv3.3

Ren3, Ren9

Bronner

Rpv3.3, Rpv10

Ren3, Ren9

Johanitter

Rpv3.1

Ren3, Ren9

Solaris

Rpv3.3, Rpv10

Ren3, Ren9

Saphira

Rpv3.3

Ren3, Ren9

Helios

Rpv3.1

Ren3, Ren9

Prior

Rpv3.1, Rpv3.3

Ren3, Ren9

Cabernet Carol

Rpv10

Ren3, Ren9

Cabernet Cortis

Rpv3.3, Rpv10

Ren3, Ren9

Monarch

Rpv3.3, Rpv10

Ren3, Ren9

Cabernet Carbon

Rpv10

-

Villaris

Rpv3.1, Rpv3.3

Ren3, Ren9

Baron

Rpv3.3, Rpv10

-

Souvignier gris

Rpv3.2

Ren3, Ren9

Muscaris

Rpv10

Ren3, Ren9

Pinotin

Rpv3.1

Ren3, Ren9

Cabernet blanc

Rpv3.1

Ren3, Ren9

Cabertin

Rpv3.1

Ren3, Ren9

Felicia

Rpv3.1, Rpv3.3

Ren3, Ren9

Cabernet Cantor

Rpv3.3, Rpv10

Ren3, Ren9

Calardis blanc

Rpv3.1, Rpv3.2

Ren3, Ren9

Sauvignac

Rpv3.1, Rpv12

Ren3, Ren9

Satin noir

Rpv3.1

Ren3, Ren9

Sauvitage

Rpv3.1

Ren3, Ren9

Tab. 2.7 Hodnocení odolnosti ve vztahu ke genu rezistence (TŐPFER a EIBACH, 2017). 1 – rezistentní, 9 – náchylná

Gen rezistence

Rpv3-2

Rpv1

Rpv3-1

Rpv10

Rpv12

Původní druh

V.rupestris

nebo

V.lincecumii

Muscadinia rotundifilia

V. rupestris

V. amurensis

V. amurensis

Stupeň odolnosti

6

5

5

4

3

Gen rezistence

Ren3

Ren1

Run1

Ren4

Původní druh

V.lincecumii

V. vinifera

Muscadinia rotundifoli

V. romanetii

Stupeň odolnosti

5

2

1

1

Obr. 2.5 Odrůda Sauvignac

Předmětem zkoumání je samozřejmě i odolnost révy vůči révokazu. Nová podnožová odrůda Börner (V. riparia x V. cinerea) vykazuje po napadení révokazem typickou hypersenzitivní reakci s lokálními nekrózami (VAN HEESWIJCK aj., 2003), které vedou k vysoké nebo absolutní rezistenci. Existuje předpoklad, že se tento znak přenáší od Vitis cinerea (ZHANG, aj., 2009). Odrůda Börner dokonce disponuje vysokou odolností kořenů ke všem formám révokazu, které se kdy testovaly (SCHMIDT a RÜHL, 2003, SCHMIDT aj., 2003). Gen rezistence k révokazu zjištěný u podnože Börner byl označen jako Rdv1 (HAUSMANN aj. 2010) a tyto závěry mohou být rovněž využitelné v praktickém šlechtění.

Obr. 2.6 Odrůda Cabertin

2.4. Využití Muscadinia rotundifolia ve šlechtění na rezistence

Patrně nejdůležitějším zdrojem rezistence k houbovým chorobám a škůdcům révy je druh Muscadinia rotundifolia, u většiny křížení se však v počátcích šlechtění projevovala vysoká sterilita hybridů (OLMO, 1971).

V roce 1919 šlechtitel L. R. Detjen ze Severní Karolíny vyšlechtil první mezidruhový hybrid Vitis vinifera x Muscadinia rotundifolia s využitím odrůdy Vitis vinifera Malaga jako samičího rodiče (DETJEN, 1919). Jeden z potomků – NC 6-15 – byl později využit jako rezistentní rodič v řadě zpětných křížení s odrůdami V. vinifera.

Teprve BOUQUET (1986) hlouběji pronikl do dědičnosti rezistence k padlí révy u Muscadinia rotundifolia. Zjistil, že se rezistence řídí jedním dominantním lokusem (jedním konkrétním místem genu na chromozomu). Tento lokus nazval Run1 (Resistence to Uncinula necator 1) a realizoval zpětná křížení s Vitis vinifera, aby tento lokus do genomu révy vinné přenesl. Dědičnost rezistence v hybridech odvozených od Muscadinia rotundifolia hodnotil PAQUET aj. (2001) a ve všech populacích prokázal segregaci znaků rezistence k padlí révy v poměru 1 : 1 (citlivé : rezistentní). Objev monogenní rezistence vůči padlí a znalost štěpného poměru tohoto znaku výrazně přispěl ke zrychlení šlechtění.

Monogenní dominantní genetické určení rezistence bylo zjištěné v populacích BC3 a BC2 F2 (BOUQUET, 1986). Také výsledky v populacích BC4 a BC5 stále preferují genetickou ovládání rezistence zahrnující hlavní dominantní lokus.

Tab. 2.8 Charakteristika francouzských odrůd s Muscadinia rotundifolia

Odrůda

Rodičovské odrůdy

Barva bobule

Geny rezistence

Charakteristika

Vidoc

Mtp 3082-1-42 x Regent

modrá

Rpv1, Rpv3

Run1, Ren3

Odrůda zraje na začátku října. Vína jsou plná, intenzivní barvy, s jemnou kyselinou, ovocitým a kořenitým aroma.

Floreal

Villaris x Mtp 3159-2-12

bílá

Rpv1, Rpv3

Run1, Ren3

Odrůda zraje na přelomu září a října. Vína jsou výrazná, aromatická, svěží s exotickým ovocitým aroma.

Voltis

Villaris x Mtp 3159-2-12

bílá

Rpv1, Rpv3

Run1, Ren3

Odrůda zraje přibližně na přelomu září a října. Vína jsou plná, intenzivní, s vyššími kyselinami.

Artaban

Mtp 3082-1-42 x Regent

modrá

Rpv1, Rpv3

Run1, Ren3

Odrůda dozrává na konci září. Víno je lehké, s intenzivní barvou a ovocitým aroma.

Coliris

Bronner x Mtp 3179-90-7

modrá

Rpv1, Rpv10

Run1, Ren3, Ren9

Zraje na konci září. Růst je bujný. Násada hroznů na keřích je vysoká. Vino je plné, s intenzivní barvou, mohutnou chutí a ovocností.

Lilaro

Bronner x Mtp 3179-90-7

modrá

Rpv1, Rpv10

Run1, Ren3, Ren9

Zrání jako u Merlotu. Dosahuje vysoké cukernatosti, podobně jako Merlot. Vína jsou plná, s jemnými tříslovinami, plnou barvou a ovocností.

Sirano

Mtp 3179-90-7 x Bronner

modrá

Rpv1, Rpv10

Run1, Ren3, Ren9

Dozrává později než Merlot. Cukernatost hroznů je vysoká. Vína mají intenzivní barvy a harmonické třísloviny. Ve víně se projevují kořenité a pozitivní bylinné tóny.

Selenor

Mtp 3160-11-3 x Bronner

bílá

Rpv1, Rpv10

Run1, Ren3, Ren9

Hrozny dozrávají na přelomu září a října. Vína jsou lehká, aromatická s květinovými tóny.

Dr. Alain Bouquet velmi intenzivně pracoval na možnostech využití Muscadinia rotundifolia při šlechtění na rezistenci a prováděl několik generací zpětných křížení s odrůdami Vitis vinifera. Tyto odrůdy disponují hlavními geny rezistence Run1 a Rpv1 a několika dalšími sekundárními geny na jednom chromozómovém lokusu. Během šlechtitelské práce se podařilo prostřednictvím zpětných křížení eliminovat až 95 % počátečního genomu Muscadinia rotundifolia.

ResDur je strategie tvorby nových odrůd založená na získání „udržitelné rezistence“, která umožní výrazně snížit fytosanitární ošetření proti houbovým chorobám v podmínkách vinice.

Selekční postup je organizovaný do třech postupných kroků: raná selekce (rychlé hodnocení v řízených podmínkách s využitím MAS a fenotypového hodnocení), selekce v experimentální vinici ResDur a konečná selekce (výběr podle pěstitelských a enologických vlastností). V programu ResDur se pracuje s následujícími geny rezistence: Rpv1, Rpv3, Rpv10, Run1, Ren3. Kontrolními odrůdami v rámci zkoušení jsou Chardonnay a Merlot. Odrůdy jsou následně registrované podle pravidel registrace odrůd ve Francii.

V lednu 2018 byly zaregistrované v oficiálním katalogu čtyři nové odrůdy s polygenní odolností k plísni révy a padlí révy z programu ResDur1. Jedná se o moštové odrůdy Artaban, Floreal, Vidos, Voltis. 22. prosince 2021 byly zaregistrované v oficiálním katalogu další čtyři nové odrůdy z programu ResDur2: Coliris, Lilaro, Sirano a Selenor.

Šlechtění odrůd révy vinné s využitím Muscadinia rotundifolia provádí také Dr. Kozma Pál v Maďarsku a je ho možné označit za průkopníka tohoto šlechtitelského směru. V Maďarsku jsou nyní registrované tyto odrůdy:

•Pálma – VRH 3082-1-42 (BC4) × Petra – rok uznání – 2021

•Borsmenta – VRH 3082-1-42 (BC4) × Petra – rok uznání – 2020

•Andor – VRH 3082-1-42 (BC4) × Petra – rok uznání – 2020

Zdroj: KOZMA (2022), HAJDU (2020)

Odrůdy vznikly díky kombinaci Muscadinia rotundifolia, odrůdami Vitis vinifera a odrůdami s využitím Vitis amurensis. Tabulka ukazuje odolnost některých odrůd.

Také ve Weinbauinstitut Freiburg, v Německu probíhá šlechtění s využitím Muscadinia rotundifolia jak perspektivní se ukazuje hybrid s označením FR 628-2005 (Bronner x Mtp 3179-90-7), který patří mezi modré moštové. Disponuje geny rezistence: Rpv1, Rpv10 + Run1, Ren3, Ren9.

V Itálii jsou potom s využitím tohoto druhu nové odrůdy Pinot Iskra a Pinot Kors, které pochází z křížení: ‚SK 00-1/7‘ (M. rotundifolia ×V. vinifera BC4) x ‚Panonia‘. Panonia je odrůda z univerzity v Novem Sadu: (/(Kunbarat x Tramín červený) x Bianca/ x Ryzlink rýnský.

Tab. 2.9 Maďarské odrůdy révy vinné a jejich odolnost k houbovým patogenům podle KOZMA (2022)

Odrůda

Geny rezistence

P. viticola

Geny rezistence

E. necator

Hodnocení odolnosti

P. viticola

E. necator

Merlin

Rpv1

Run1

+++

+++

Caberson

Rpv1

Run1

+++

+++

Andorszölö

Rpv1

Run1

++

+++

Pálma

Rpv1, Rpv12

Run1

+++

+++

Borsmenta

Rpv1, Rpv12

Run1

+++

+++

Pamerzs

Rpv1, Rpv12

Run1

+++

+++

Pinot regina

Rpv1, Rpv12

Run1, Ren3

+++

+++

Genealogie odrůdy Pannonia ukazuje využití různých planých druhů a tím také genů rezistence ve šlechtění. Jedna větev jejich předků pochází z východní Asie a další ze Severní Ameriky. Druhy z těchto geograficky vzdálených oblastí jsou během dlouhé řady let opakovaně zpětně křížené s odrůdami V. vinifera, aby se spojily se jejich kladné vlastnosti. V genomu nových odrůd přes 90 % dědičný základ V. vinifera. Východoasijský druh V. amurensis dal 3,1 % a čtyři Severoamerické druhy: V. rupestris, V. berlandieri, V. labrusca a V. lincecumii – 6,3 %geny. V genomu odrůdy Panonia jsou jsou dva geny rezistence padlí (Rpv3 a Rpv12) a jeden gen rezistence k padlí (Ren3) (CINDRIC a kol., 2019).

Obr. 2.7 Odrůdy Borsementa

Obr. 2.8 Modrá moštová odrůdy z maďarského šlechtění s M. rotundifolia

Tab. 2.10 Charakteristika italských odrůd s Muscadinia rotundifolia

Odrůda

Rodičovské odrůdy

Barva bobule

Geny rezistence

Charakteristika

Pinot Iskra

SK-00-1/7 x Pinot Blanc

bílá

Rpv1, Rpv12, Run1, Ren3

Zraje v polovině září. Víno je svěží, s květinovo-ovocitým aroma a citrusovými tóny. Odrůda je vhodná pro šumivá vína.

Pinot Kors

Pinot Noir x 99-1-48

modrá

Rpv1, Rpv12, Run1

Zraje na konci září. Ve víně jsou patrné květinově-ovocné tóny, růže, červeného ovoce s jemnou kořenitostí. Barva je vysoká a struktura tříslovin je plná a harmonická.

3 Odrůdy révy vinné

Vinohradnictví a vinařství v České republice se věnuje především odrůdovým vínům, podobně jako v Rakousku, Německu nebo na Slovensku, a sortiment odrůd je proto velmi rozsáhlý. Moderní vinohradnictví spočívá nejen ve správném výběru odrůdy s ohledem na požadavky konzumentů, ale také k podmínkám stanoviště. Pokud neexistuje harmonický vztah mezi odrůdou a stanovištěm, nelze dopěstovat kvalitní hrozny.

V celosvětovém měřítku existuje přibližně 15 tisíc odrůd révy vinné. Počet komerčně a velkovýrobně pěstovaných odrůd je však výrazně nižší.

Sortiment pěstovaný v ČR představují tradiční odrůdy ze světového výběru a nové odrůdy vyšlechtěné v tuzemsku i zahraničí. Ve Státní odrůdové knize jsou zaregistrovány také stolní odrůdy révy vinné a tzv. PIWI odrůdy (z německého pilzwiderstandsfähige Rebsorten), což je označení odrůd odolných proti houbovým chorobám.

3.1 Základní dělení odrůd

Odrůdy révy vinné se rozdělují podle využití na podnožové, moštové, stolní a odrůdy pro výrobu hrozinek.

Podnožové odrůdy

Podnože se ve vinohradnictví používají od dob rozšíření mšičky révokazu do Evropy. Nevyužívají se pro produkci hroznů, jen poskytují naroubované odrůdě dostatečný a vyhovující kořenový systém. Pěstování v podnožové vinici se zaměřuje hlavně na výtěžnost kvalitního jednoletého dřeva vhodného k roubování a výrobě révových sazenic. Popis podnoží v kapitole o výsadbě.

Moštové odrůdy

Tyto odrůdy slouží zejména pro výrobu vína, burčáku, moštů a jiných nealkoholických nápojů vyrobených z hroznů. Mají obvykle menší až střední velikost hroznu a menší bobule. V hroznu bývají bobule hustě nebo středně hustě uspořádané, nemají pevnou dužninu, ale jsou šťavnaté. Pevná dužnina by znatelně snižovala výlisnost, tj. objem moštu získaný lisováním hroznů.

Stolní odrůdy

Pro přímý konzum hroznů se pěstují stolní odrůdy. Vyznačují se velkými bobulemi středně hustě až volněji uspořádanými ve velkých hroznech. Při základu třapiny bývají hrozny výrazněji rozvětvené. Bobule mají pevnou, masitou dužinou a mohou být i bezsemenné.

Bezsemenné odrůdy je možné na základě původu bezsemennosti rozdělit na partenokarpické a stenospermokarpické odrůdy. V případě partenokarpických odrůd se bobule vyvíjí bez oplození. V takových bobulích potom nejsou přítomná semena a bobule jsou obvykle menší. Tyto bobule jsou na trhu také obvykle méně žádané. U stenospermokarpických bobulí dochází k oplození a vývoji embrya, ale vývoj semen je předčasně přerušený. Čím dříve dojde k zastavení vývoje semen, tím menší a rudimentálnější semena jsou přítomná v bobulích. Pravděpodobně díky přítomnosti základů semen nejsou bobule tak malé, jako u partenokarpických odrůd, protože přítomné rudimenty semen podporují růst bobulí, prostřednictvím rostlinných hormonů.

Odrůdy pro produkci hrozinek

Hrozinky produkují zpravidla bezsemenné odrůdy s plody vhodnými k usušení. K nejznámějším se řadí Sultanina a Black Corinth.

3.2 Registrace odrůd v České republice

Registrace odrůd se stala základním předpokladem uznávání a uvádění rozmnožovacího materiálu odrůd révy vinné do oběhu. Pro pěstitele a další uživatele odrůd je registrace nejen zárukou užitné hodnoty odrůdy, odpovídající kvality rozmnožovacího materiálu, ale i ochrany zdraví lidí, zvířat, rostlin a životního prostředí.

Vyhláška č. 28/2010 Sb., která upravila některé základní podmínky pro pěstování odrůd révy vinné a výrobu jakostního vína uvádí, že „seznam moštových odrůd révy vinné, ze kterých je dovoleno vyrábět jakostní víno stanovené oblasti, je veden ve Státní odrůdové knize nebo v Odrůdových knihách ostatních zemí Evropských společenství. Odrůdy révy vinné musí splňovat podmínky stanovené předpisem Evropských společenství pro zatřídění moštových odrůd.“

Na základě této úpravy je tedy možné pro výrobu vína pěstovat také odrůdy registrované v zemích EU, které ale v České republice řízením o registraci odrůdy neprošly. Jedná se např. o odrůdy Chenin blanc, Viognier, Semillon, Shiraz, Carmenére, Merzling, Solaris, Johanitter atd., které se v ČR již pěstují.

V minulosti bylo možné z těchto odrůd vyrábět pouze zemské víno, tj. víno uváděné pod zeměpisným označením – české zemské víno nebo moravské zemské víno. Odrůdy, z nichž se dnes smí produkovat takové víno upravuje rovněž vyhláška č. 28/2010 Sb. Nyní jde pouze o staré krajové odrůdy révy vinné a některá novošlechtění, která neprošla řízením o registraci odrůdy – Bílý Portugal, Damascenka, Kamenorůžák bílý, Mladen, Modrava, Modrý Janek, Prachttraube, Ranuše muškátová, Ryzlink buketový, Rulenka, Šedý Portugal, Tramín bílý, Veltlínské červenobílé.

Aby se nově vyšlechtěné odrůdy mohly pěstovat pro výrobu jakostního vína nebo produkci stolních hroznů, musí úspěšně projít řízením o registraci odrůdy podle zákona č. 219/2003 o uvádění do oběhu osiva a sadby pěstovaných rostlin a o změně některých zákonů (zákon o oběhu osiva a sadby), ze dne 25. června 2003, ve znění zákona č. 444/2005 Sb., zákona č. 178/2006 Sb. a zákona 299/2007 Sb. O registraci odrůdy rozhoduje Ústřední kontrolní a zkušební ústav zemědělský (ÚKZÚZ) prostřednictvím Národního odrůdového úřadu. Odrůdy registrované v ČR jsou uvedeny a pravidelně publikovány v Seznamu odrůd zapsaném ve Státní odrůdové knize a zveřejněny na webové stránce www.ukzuz.cz.

Zkoušky pro registraci odrůdy spočívají ve zjištění odlišnosti, uniformity, stálosti a užitných hodnot nové odrůdy, provádí je ÚKZÚZ, a to podle následujících definic.

•Odrůda je považována za odlišnou, jestliže se zřetelně odlišuje projevem nejméně jednoho znaku od každé jiné odrůdy známé v Evropských společenstvích.

•Odrůda je považována za uniformní, jestliže je dostatečně jednotná v projevu znaků, které se zahrnují do zkoušení odlišnosti, jakož i znaků používaných k popisu odrůdy, s ohledem na zvláštnosti jejího generativního nebo vegetativního rozmnožování.

•Odrůda je považována za stálou, jestliže v projevu znaků, které se zahrnují do zkoušení odlišnosti, jakož i znaků používaných k popisu odrůdy, zůstává beze změny, nebo v případě zvláštního rozmnožovacího cyklu na konci každého takového cyklu.

•Odrůda má užitnou hodnotu, představuje-li souhrnem svých vlastností ve srovnání s jinými registrovanými odrůdami alespoň v některé pěstitelské oblasti zřejmý přínos pro pěstování nebo pro její využití anebo pro produkty od ní odvozené. Vykazuje-li odrůda některé vynikající vlastnosti, může být od některých horších vlastností odhlédnuto.

Pro registraci odrůdy je důležité zabezpečení jejího udržování. Po dobu registrace musí být odrůda udržována v České republice nebo v členském státě. Pokud je udržována v jiném státě, musí být zajištěna rovnocenná kontrola udržovacího šlechtění. Odrůda může být udržována jedním i více udržovateli. Ve Státní odrůdové knize mohou být zapsáni všichni udržovatelé registrované odrůdy, nejméně však jeden. U odrůd révy se též zapisuje označení a udržovatel jejich klonů.

Odrůdy révy vinné je možné právně chránit pomocí národního odrůdového práva anebo odrůdového práva společenství. Ochrana práv k odrůdám zajišťuje držiteli šlechtitelského osvědčení výlučné právo k využívání chráněné odrůdy. Držitel šlechtitelských práv může jiné osobě poskytnout souhlas s využíváním chráněné odrůdy a stanovit výši licenčních poplatků za využívání odrůdy. Ochranná práva lze udělit odrůdě, která splňuje podmínky odlišnosti, uniformity, stálosti (zkr. DUS) a novosti a má vyhovující název (zdroj ÚKZÚZ).

3.3 Moštové odrůdy révy vinné zapsané ve Státní odrůdové knize ČR

V České republice bylo k 1. 12. 2010 ve Státní odrůdové knize zapsáno 35 odrůd pro výrobu bílých vín a 26 odrůd pro výrobu červených vín.

Při výběru odrůd pro nové výsadby je důležitá znalost některých agrobiologických vlastností a termínů.

Tab. 3.1 Rozdělení ranosti odrůd a suma aktivních teplot podle POSPÍŠILOVÁ (1981)

kategorie ranosti

počet dnů pro dosažení zralosti hroznů

suma aktivních teplot (SAT) ve °C

velmi rané (VR)

105–115

2200–2400

rané (R)

115–125

2400–2600

středně rané (SR)

125–130

2600–2700

střední (S)

130–135

2700–2800

středně pozdní (SP)

135–140

2800–2900

pozdní (P)

140–145

2900–3000

velmi pozdní (VP)

145 a více

3000 a více

Zrání

Dobu zrání určuje tzv. technologická zralost, při níž cukernatost, kyseliny, pH, aromatická a fenolická zralost jsou v optimálním stavu ve vztahu k výrobě vína nebo sklizni stolní hroznů k přímé konzumaci.

Ranost

Ranost odrůdy lze rozlišit podle dvou kriterií. Prvním je součet dnů, které daná odrůda potřebuje od začátku rašení po plnou zralost, druhým suma aktivních teplot neboli SAT, kterou odrůda vyžaduje od rašení po plnou zralost (SAT = součet průměrných denních teplot za dny, kdy je průměrná denní teplota nad 10 °C).

Požadavky na stanoviště

•Nízké – odrůdu lze pěstovat ve všech vinařských podoblastech ČR. Nemá zvláštní požadavky na topografické a půdní podmínky, vyžaduje však svahovité polohy.

•Střední – odrůda pěstovaná ve všech vinařských podoblastech ČR. Potřebuje svahovité pozemky s J, JV nebo JZ expozicí a dobrým osluněním a vyznačuje se určitými odrůdově specifickými požadavky na půdní podmínky.

•Vysoké – odrůda určená pouze do kvalitních lokalit – terroir, výhradně na svahovité pozemky s J, JV nebo JZ expozicí a dobrým osluněním, s vyššími odrůdově specifickými požadavky na půdní podmínky.

Odolnost k zimním mrazům

•Nízká – odrůda citlivá na zimní mrazy, bývá poškozovaná teplotami již okolo – 15 ºC.

•Střední – odrůda středně odolná k zimním mrazům, teplotami poškozovaná od – 18 ºC.

•Vysoká – odrůda dobře odolná k zimním mrazům, hranice poškození pod – 21 ºC.

Odolnost k plísni révy, padlí révy a šedé hnilobě hroznů

•Velmi nízká – odrůdy evropské révy vinné (Vitis vinifera L.) velice citlivé k houbovým chorobám, nutnost využít všechny možnosti přímé a nepřímé ochrany. Rozvoj choroby bývá intenzivní.

•Nízká – odrůdy evropské révy vinné (Vitis vinifera L.) citlivé k houbovým chorobám, vyžadují důslednou, pravidelnou a kvalitní ochranu.

•Střední – odrůdy evropské révy vinné (Vitis vinifera L.) středně citlivé k houbovým chorobám, potřeba pravidelné a kvalitní ochrany.

•Vysoká – odrůdy se zvýšenou odolností k houbovým chorobám (PIWI odrůdy) disponující vysokou rezistencí. V závislosti na podmínkách stanoviště je lze pěstovat s nižším podílem chemické ochrany nebo s využitím pomocných látek.

•Velmi vysoká – odrůdy se zvýšenou odolností k houbovým chorobám disponující velmi vysokou odolností. V závislosti na podmínkách stanoviště je lze pěstovat bez chemické ochrany anebo s nižším podílem chemické ochrany nebo s využitím pomocných látek.

Zatížení plodnými očky

U některých odrůd může být uvedeno více stupňů zatížení v závislosti na předpokládaném jakostním stupni vína. Při produkci hroznů na výrobu jakostního vína je možné zvolit vyšší zatížení než pro produkci jakostního vína s přívlastkem.

•nízké – 4–6 oček na m2

•střední – 6–8 oček na m2

•vysoké – 8–10 oček na m2

Požadavky na regulaci násady hroznů v průběhu vegetace

•Nízké – odrůda nevyžaduje doplňkovou regulaci násady hroznů v průběhu vegetace prakticky v žádném ročníku. Dostačuje regulace počtem oček při zimním řezu a v rámci podlomu.

•Střední – odrůda potřebuje doplňkovou regulaci násady hroznů v průběhu vegetace v závislosti na průběhu počasí v daném ročníku. V ročnících s méně příznivým průběhem klimatických parametrů je nutná regulace násady formou odstranění hroznů na letorostu.

•Vysoké – k získání vysoce kvalitních hroznů (produkce přívlastkových vín) je vhodné regulaci násady hroznů provádět pravidelně. Jedná se často o odrůdy s větším hroznem nebo o středně pozdní a pozdní odrůdy. U těchto odrůd se praktikuje regulace při zimním řezu, podlomu a odstraňování hroznů v průběhu vegetace.

Požadavky na odlistění zóny hroznů

•Nízké – odrůda nevyžaduje odlistění zóny hroznů, dostačuje odstranění zálistků v této zóně. Odlistění by mohlo negativně ovlivňovat obsah kyselin a aromatickou kvalitu hroznů.

•Střední – odrůda vyžaduje odlistění zóny hroznů v závislosti na vývoji počasí v ročníku. Odlistění se provádí v horších ročnících s cílem získat harmonický obsah a poměr kyselin, antokyanových barviv a tříslovin v hroznech. Vždy se provádí odstranění zálistků v zóně hroznů.

•Vysoké – odrůda potřebuje odstranění zálistků a odlistění 1–3 listů v zóně hroznů kvůli optimalizaci obsahu kyselin, aromatické zralosti, vývoje antokyanů a tříslovin.

Tab. 3.2 Základní agrobiologické vlastnosti bílých moštových odrůd révy vinné zapsané ve Státní odrůdové knize

odrůda

zrání

kategorie ranosti

požadavky na stanoviště

odolnost k zimním mrazům

odolnost k plísni révy

odolnost k padlí révy

odolnost k šedé hnilobě hroznů révy

Aurelius

konec IX. – začátek X.

SR

střední

dobrá

nízká

velmi nízká

nízká

Auxerrois

konec IX.

SR

střední

dobrá

střední

nízká

nízká

Děvín

konec IX. – začátek X.

S

střední

dobrá

nízká

velmi nízká

nízká

Erilon

1. polovina X.

SP

střední až vysoké

dobrá

dobrá až velmi dobrá

dobrá až velmi dobrá

střední

Florianka

Polovina IX.

SR

střední

dobrá

nízká

nízká

nízká

Hibernal

polovina X.

S

vysoké

velmi dobrá

dobrá

velmi dobrá

velmi dobrá

Chardonnay

konec IX. – začátek X.

SR

střední

dobrá

střední

nízká

střední

Irsai Oliver

3. dekáda VIII.

VR

nízké

střední

nízká

nízká

střední

Kerner

konec IX.

SR

střední

dobrá

nízká

velmi nízká

nízká

Lena

1. a 2. dekáda IX.

R

nízké

střední

nízká

nízká

střední

Malverina

1. a 2. dekáda X.

P

vysoké

dobrá

dobrá

dobrá

dobrá

Medea

Začátek X.

S

střední

dobrá

střední

střední

střední

Mery

konec IX. – začátek X.

S

střední

dobrá

dobrá

dobrá

střední

Müller Thurgau

2. a 3. dekáda IX.

SR

střední

střední

velmi nízká

velmi nízká

nízká

Muškát moravský

1. a 2. dekáda IX.

SR

nízké

velmi dobrá

střední

nízká

nízká

Muškát Ottonel

2. a 3. dekáda IX.

S

střední

velmi dobrá

nízká

nízká

nízká

Neburské

konec IX. – začátek X.

S

střední

střední

nízká

velmi nízká

velmi nízká

Pálava

konec IX. – začátek X.

S

střední

střední

nízká

velmi nízká

střední

Rinot

2. a 3. dekáda IX.

SR

střední

dobrá

velmi dobrá

dobrá

dobrá

Rulandské bílé

1. a 2. dekáda X.

S

vysoké

střední

nízká

velmi nízká

střední

Rulandské šedé

konec IX. – začátek X.

SR

střední

dobrá

střední

nízká

nízká

Rulenka

Začátek X.

S

střední

střední

dobrá

střední

střední

Ryzlink rýnský

2. a 3. dekáda X.

SP

vysoké

velmi dobrá

střední

střední

nízká

Ryzlink vlašský

2. a 3. dekáda X.

SP

vysoké

dobrá

střední

nízká

nízká

Sauvignon

konec IX. – začátek X.

SP

vysoké

střední

nízká

nízká

velmi nízká

Savilon

polovina X.

SP

střední

dobrá až velmi dobrá

velmi dobrá

dobrá

dobrá

Svojsen

polovina X.

SP

vysoké

dobrá

střední

nízká

střední

Sylvánské zelené

konec IX. – začátek X.

S

střední

střední

nízká

velmi nízká

nízká

Tramín červený

konec IX. – začátek X.

S

vysoké

dobrá

střední

nízká

střední

Tristar

Začátek X.

SP

střední

dobrá

nízká

nízká

střední

Veltlínské červené rané

2. a 3. dekáda IX.

R

nízké

střední

velmi nízká

nízká

velmi nízká

Veltlínské zelené

konec IX. – začátek X.

SP

střední

střední

nízká

velmi nízká

nízká

Veritas

konec IX. – začátek X.

S

střední

dobrá

střední

nízká

nízká

Vesna

polovina X.

SP

vysoké

dobrá

velmi dobrá

dobrá

dobrá

Vrboska

2. a 3. dekáda VIII.

VR

nízké

střední

nízká

nízká

velmi nízká

Tab. 3.3 Základní agrobiologické vlastnosti modrých moštových odrůd révy vinné zapsaných ve Státní odrůdové knize

odrůda

zrání

kategorie ranosti

požadavky na stanoviště

odolnost k zimním mrazům

odolnost k plísni révy

odolnost k padlí révy

odolnost k šedé hnilobě hroznů révy

Acolon

Konec IX.

S

střední

dobrá

střední

nízká

střední

Agni

1. a 2. dekáda IX.

VR

nízké

dobrá

střední

nízká

velmi nízká

Alibernet

1. a 2. dekáda X.

SP

vysoké

dobrá

nízká

nízká

střední

André

2. a 3. dekáda X.

P

vysoké

dobrá

střední

nízká

střední

Ariana

konec IX. – začátek X.

S

střední

střední

nízká

nízká

velmi nízká

Blauburger

Začátek X.

S

střední

střední

střední

velmi nízká

střední

Cabernet Cortis

konec IX. – začátek X.

S

nízké

velmi dobrá

velmi dobrá

dobrá

velmi dobrá

Cabernet Dorsa

konec IX. – začátek X.

S

střední

dobrá

nízká

nízká

střední

Cabernet Moravia

2. a 3. dekáda X.

P

vysoké

střední

nízká

velmi nízká

střední

Cabernet Sauvignon

2. a 3. dekáda X.

P

vysoké

střední

střední

nízká

střední

Cerason

1. a 2. dekáda X.

S

vysoké

dobrá

velmi dobrá

velmi dobrá

dobrá

Dornfelder

1. dekáda X.

S

střední

dobrá

velmi nízká

velmi nízká

střední

Frankovka

2. a 3. dekáda X.

P

vysoké

střední

nízká

velmi nízká

střední

Fratava

1. dekáda X.

S

střední

dobrá

nízká

nízká

střední

Jakubské

Polovina IX.

SR

střední

střední

nízká

nízká

nízká

Kofranka

2. a 3. dekáda X.

P

vysoké

dobrá

velmi dobrá

dobrá

střední

Laurot

2. a 3. dekáda X.

S

vysoké

dobrá

velmi dobrá

velmi dobrá

velmi dobrá

Merlot

2. a 3. dekáda X.

SP

vysoké

střední

nízká

velmi nízká

střední

Modrý Portugal

konec IX. – začátek X.

S

střední

střední

velmi nízká

velmi nízká

nízká

Nativa

konec IX. – začátek X.

S

dobrá

dobrá

dobrá

dobrá

střední

Neronet

konec IX.

S

střední

střední

střední

nízká

nízká

Rubinet

3. dekáda IX.

SR

střední

střední

střední

nízká

střední

Rulandské modré

konec IX. – začátek X.

S

vysoké

dobrá

nízká

nízká

nízká

Sevar

2. dekáda IX.

SR

střední

dobrá

dobrá

velmi dobrá

dobrá

Svatovavřinecké

konec IX. – začátek X.

S

střední

střední

nízká

velmi nízká

velmi nízká

Zweigeltrebe

1. dekáda X.

S

střední

dobrá

velmi nízká

nízká

nízká

Tab. 3.4 Základní agrotechnické vlastnosti bílých moštových odrůd révy vinné zapsaných ve Státní odrůdové knize

odrůda

zatížení plodnými očky (počet oček na m2)

požadavky na regulaci násady hroznů v době vegetace

požadavky na odlistění zóny hroznů v době vegetace

obsah titrovatelných kyselin v hroznech (g/l)

obsah kyselin v hroznech

Aurelius

6–8

nízké

střední

6–8

střední

Auxerrois

6–8, 8–10

nízké

střední

6–8

střední

Děvín

6–8

nízké

střední

5–8

nízký

Erilon

4–6

vysoké

vysoké

9–12

vysoký

Florianka

6–8

nízké

střední

8–10

střední

Hibernal

4–6, 6–8

střední

vysoké

7–11

vysoký

Chardonnay

6–8

střední

střední

7–11

vysoký

Irsai Oliver

6–8, 8–10

nízké

nízké

4–7

nízký

Kerner

6–8

nízké

střední

7–9

střední

Lena

6–8

nízké

nízké

6–8

střední

Malverina

4–6, 6–8

vysoké

vysoké

8–12

vysoký

Medea

8–10

nízké

vysoké

6–8

střední

Mery

4–6

střední

střední

9–12

vysoké

Müller Thurgau

6–8

nízké

nízké

5–8

nízký

Muškát moravský

6–8, 8–10

nízké

nízké

5–8

nízký

Muškát Ottonel

6–8, 8–10

nízké

nízké

6–8

střední

Neuburské

6–8

nízké

střední

7–10

střední

Pálava

4–6, 6–8

vysoké

vysoké

5–8

nízký

Rinot

6–8

střední

střední

7–9

střední

Rulandské bílé

4–6, 6–8

střední

vysoké

8–13

vysoký

Rulandské šedé

6–8

střední

vysoké

6–9

střední

Rulenka

6–8

nízké

střední

8–10

střední

Ryzlink rýnský

4–6, 6–8

vysoké

vysoké

8–13

vysoký

Ryzlink vlašský

4–6, 6–8

vysoké

vysoké

8–13

vysoký

Sauvignon

4–6, 6–8

vysoké

vysoké

8–13

vysoký

Savilon

4–6

střední

vysoké

7–9

střední

Svojsen

6–8

střední

střední

8–10

střední

Sylvánské zelené

6–8

střední

vysoké

7–10

střední

Tramín červený

6–8

střední

vysoké

5–7

nízký

Tristar

6–8

nízké

střední

8–11

vysoké

Veltlínské červené rané

6–8, 8–10

nízké

nízké

5–7

nízký

Veltlínské zelené

4–6, 6–8

střední

střední

6–10

střední

Veritas

6–8

nízké

střední

7–9

střední

Vesna

6–8

střední

vysoké

8–10

vysoké

Vrboska

8–10

nízké

nízké

4–6

nízký

Tab. 3.5 Základní agrotechnické vlastnosti modrých moštových odrůd révy vinné zapsaných ve Státní odrůdové knize

odrůda

zatížení plodnými očky (počet oček na m2)

požadavky na regulaci násady hroznů v době vegetace

požadavky na odlistění zóny hroznů v době vegetace

obsah titrovatelných kyselin v hroznech (g/l)

obsah kyselin v hroznech

Acolon

6–8

střední

vysoké

7–9

střední

Agni

8–10

nízké

střední

5–7

nízké

Alibernet

4–6

vysoké

vysoké

9–12

vysoké

André

4–6

vysoké

vysoké

7–10

vysoké

Ariana

6–8

střední

vysoké

6–9

střední

Blauburger

6–8

střední

vysoké

4–6

nízké

Cabernet Cortis

6–8

nízké

vysoké

8–10

vysoký

Cabernet Dorsa

4–6

nízké

vyspké

6–8

střední

Cabernet Moravia

4–6

vysoké

vysoké

6–8

střední

Cabernet Sauvignon

4–6

vysoké

vysoké

6–9

střední

Cerason

4–6

vysoké

vysoké

9–11

vysoké

Dornfelder

6–8

vysoké

vysoké

4–6

nízké

Frankovka

4–6

vysoké

vysoké

7–10

vysoké

Fratava

6–8

střední

vysoké

6–9

střední

Jakubské

8–10

nízké

střední

4–6

nízké

Kofranka

6–8

vysoké

vysoké

9–12

vysoké

Laurot

4–6

vysoké

vysoké

9–11

vysoké

Merlot

4–6

vysoké

vysoké

7–9

střední

Modrý Portugal

6–8

střední

střední

6–8

střední

Nativa

6–8

střední

střední

6–9

střední

Neronet

6–8

střední

střední

6–8

střední

Rubinet

6–8, 8–10

nízké

střední

5–7

nízké

Rulandské modré

4–6, 6–8

střední

vysoké

8–10

vysoké

Sevar

6–8

střední

střední

5–7

nízké

Svatovavřinecké

6–8

střední

střední

7–10

střední

Zweigeltrebe

4–6, 6–8

střední

vysoké

6–9

střední

Obr. 3.1 Aurelius

Obr. 3.2 Malverina

Obr. 3.3 Medea

Obr. 3.4 Mery

Obr. 3.5 Rinot

Obr. 3.6 Rulenka

Obr. 3.7 Savilon

Obr. 3.8 Svojsen

Obr. 3.9 Vesna

Obr. 3.10 Vrboska

Obr. 3.11 Acolon

Obr. 3.12 Cabernet Cortis

Obr. 3.13 Cabernet Moravia

Obr. 3.14 Cerason

Obr. 3.15 Fratava

Obr. 3.16 Kofranka

Obr. 3.17 Laurot

Obr. 3.18 Nativa

Obr. 3.19 Sevar

3.4 Stolní odrůdy révy vinné

Stolní odrůdy révy vinné zapsané ve Státní odrůdové knize mohou být určeny pro velkovýrobní pěstování.

Arkadia (Moldova x Cardinal)

Velkoplodá stolní odrůda ukrajinského původu s velkým až velmi velkým hroznem, u základu třapiny rozvětveným, rovnoměrně hustým. Bobule velká, vejčitá, zelenožlutá, v plné zralosti až žlutá. Dužnina pevná, silná, chrupkavá. Dozrává koncem srpna až začátkem září. Vyžaduje dostatečně teplá a chráněná stanoviště, nejvhodnější jsou slunné svahovité polohy a hlinité a hlinitopísčité půdy s dostatečnou vodní jímavostí. Vyznačuje se pouze střední až nižší odolností k zimním mrazům. Patří mezi PIWI odrůdy, odolnost k plísni révy a padlí révy bývá dobrá. Arkadia se uplatní při pěstování na středním vedení, ale také na pergolách. Při vysoké násadě hroznů je vhodná regulace během vegetace, v suchých ročnících doplňková kapková závlaha.

Diadem (Pölöskei muskotály x Diamant)

Odrůda byla vyšlechtěná na Zahradnické fakultě, Mendelovy univerzity. Hrozen je velký, kuželovitý s rozvětvenou třapinou. Bobule je středně velká, elipsovitá, žlutá se zlatavým odstínem na osluněné straně bobule. Bobule má velmi příjemné muškátové aroma. Odrůda dozrává od konce srpna a hrozny je možné sklízet postupně probírkou. Hrozny vydrží poměrně dlouhou dobu na keřích. Vhodná je však především pro pěstování ve vinařských oblastech nebo na hranici vinařských oblastí, protože je náročnější na teplo s ohledem na násadu květenství. Odolnost k houbovým chorobám je velmi dobrá. Odrůdu je možné pěstovat i bez ochrany nebo pouze s 1–2 ošetřeními proti houbovým chorobám během vegetace. Má ráda vyšší podíl starého dřeva, proto se se stárnutím keřů zlepšuje růst a kvalita hroznů. Nevyžaduje redukci násady hroznů během vegetace. Olistění keřů je středně husté, takže nevyžaduje odlistění zóny hroznů. Vhodná je doplňková závlaha, která bude pozitivně ovlivňovat velikost bobulí.

Diamant (Julski biser x Panonia Kincse)

Velkoplodá stolní odrůda slovenského původu s velmi velkým, kuželovitým a řidším hroznem. Bobule velká, oválná, symetrická, žlutozelená se zaokrouhleným vrcholem. Hrozny dozrávají koncem srpna až začátkem září. Jde o odrůdu náročnější na stanoviště, které se vede v dobrých pěstitelských polohách, nejlépe na svahovitých pozemcích s hlubokými, výživnými půdami, dobře zásobovanými vodou. Odolnost proti zimním mrazům vykazuje střední až dobrou. Z houbových chorob je Diamant nejcitlivější na poškození plísní a padlím révy. Možnost pěstování na středním nebo vysokém vedení s řezem na dlouhé tažně nebo na pergolách.

Tab. 3.6 Stolní odrůdy zapsané ve Státní odrůdové knize

Název odrůdy

rok zápisu

udělení ochranných práv odrůdě

doporučené zatížení

(počet oček na m2)

Arkadia

2001

–

4–6

Diadem

2021

–

6–8

Diamant

1998

1998

4–6

Chrupka bílá

1941

–

6–8

Chrupka červená

1941

–

6–8

Julski biser

1972

–

6–8

Olšava

1988

2004

4–6

Panonia Kincse

1980

–

4–6

Pola

2001

–

4–6

Ulrika

2021

–

6–8

Vitra

1993

–

4–6

Obr. 3.20 Diadem

Obr. 3.21 Diamant

Obr. 3.22 Chrupka bílá

Obr. 3.23 Ilrika

Chrupka bílá

Jedna z nejstarších odrůd révy vinné. Středně velký až velký, válcovitý nebo válcovitě kuželovitý hrozen má rozvětvené hlavní vřeteno a někdy vytváří i křidélko. Bobule středně velká, kulatá, pravidelná, barva je zelenožlutá, na sluneční straně s hnědým líčkem. Dozrává v první polovině září a vyznačuje se velmi dobrou mrazuodolností. Chrupka bílá potřebuje středně dobré svahovité pozemky, ideálně dostatečně osluněné svahy chráněné proti větru. Nejvhodnější bývají půdy písčitohlinité nebo skeletové, dostatečně hluboké a dobře zásobované živinami. Patří mezi odrůdy evropské révy vinné a lze ji pěstovat v okrajových oblastech, většinou na středním nebo vysokém vedení s řezem na jeden tažeň.

Chrupka červená

Středně velký a středně hustý válcovitý nebo válcovitě kuželovitý hrozen je tvořen hlavním vřetenem, při jehož základu vzniká křidélko. Bobule středně velká až velká a kulatá, růžové až tmavočervené barvy. Odrůda dozrává v první polovině září a na polohu je středně náročná. Nejpříhodnější k výsadbě jsou svahovité a dobře osluněné pozemky s úrodnými půdami s dostatkem vláhy a tepla. Pěstuje se na středním vedení s řezem na jeden tažeň. Podle půdních podmínek stanoviště lze použít prakticky všechny podnože.

Julski biser (Afuz Ali x Hybrid III/2)

Jde o odrůdu bulharského původu se středně velkým až velkým, válcovitým až kuželovitým, rozvětveným a středně hustým hroznem. Středně velká bobule elipsovitého tvaru, pravidelná a zelenožlutá. Dozrává v první polovině září a má vysoké požadavky na stanoviště. Jedním z důvodů bývá i vyšší citlivost na poškození zimními mrazy. Vyžaduje slunné svahovité polohy. Odrůda je vhodná převážně pro velké tvary, především pěstování na pergolách, kdy vytváří větší zásobu starého dřeva. Příliš přetížené keře produkují vzhledově i kvalitativně špatné hrozny.

Olšava (Kossuth Lájos x Boskolena)

Odrůdu z Šlechtitelské stanice vinařské v Polešovicích charakterizuje velký hrozen, většinou válcovitého tvaru, někdy mírně kuželovitý a kulatá až mírně oválná, v plné zralosti modročervená bobule s masitou, šťavnatou a harmonickou dužinou. Dozrává v polovině září. Prospívá v hlinitopísčité a hlinité půdě s dostatečnou vláhou. S ohledem na slabší růst keřů potřebuje dobrou zásobu živin, u suchých půd doplňkovou závlahu. Pěstuje se nejčastěji na vedení s řezem na jeden tažeň nebo na různých modifikacích pergol. U všech způsobů vedení se odstraňují zálistky v zóně hroznů a zejména při pěstování na pergolách je třeba provést regulaci násady. Keře se nesmí přetěžovat.

Panonia Kincse (Královna vinic x Cegléd szépé)

Původem maďarská odrůda s velkým, válcovitě kuželovitým hroznem, který je rovnoměrně hustý až řidší, u báze třapiny rozvětvený. Žlutá bobule bývá velká, elipsovitá, pravidelná, se zaokrouhleným vrcholem a slupkou srostlou s pevnou a poměrně šťavnatou dužinou. Dozrává v polovině září a na umístění má velice vysoké nároky. Lze ji pěstovat pouze na velmi teplých stanovištích, kde nedochází k výrazným poklesům zimních teplot. Půdy jí vyhovují nejlépe hluboké, hlinitopísčité, dobře zásobované vodou i živinami. Doporučuje se pěstování ve tvaru pergoly, která zároveň vytváří v zahradě nebo v blízkosti domu příjemné prostředí. Odrůdu lze pěstovat i na středním nebo vysokém vedení s řezem na tažně. Při tomto pěstitelském tvaru se provádí regulace násady hroznů, tzn. vždy pouze jeden, nejlépe vyvinutý hrozen na letorostu.

Pola (Poběda x Košutův hrozen)

Odrůda pochází ze Šlechtitelské stanice vinařské v Polešovicích. Velký, středně hustý hrozen atraktivního vzhledu má třapinu u základu rozvětvenou. Bobule je velká, krátce oválná až oválná, voskovitě ojíněná a červenomodrá. Chutná neutrálně, harmonicky, v některých případech i jemně aromaticky. Dozrává v polovině září. Daří se jí na chráněných a dobře osluněných stanovištích. Na půdu má nižší nároky, snáší i sušší stanoviště, na nichž však vytvoří menší hrozny. Přínosem jsou proto půdy dobře vyhnojené a dostatečně zásobované vodou. Odrůda se pěstuje na středním nebo vysokém vedení s řezem na tažně. Možné jsou i pergoly, zde se ale opět musí hlídat možnost přetěžování keřů. Vzhledem k hustému olistění a růstu zálistků je tato odrůda náročnější na zelené práce.

Ulrika (Čabaňská perla x Göcseji zamatos)

Odrůda byla vyšlechtěná na Zahradnické fakultě Mendelovy univerzity. Bobule je podlouhle oválná, žlutá. Dužnina je šťavnatá, středně až méně pevná. Odrůda je velmi raná a začíná dozrávat už ve druhém srpnovém týdnu a postupně se dají hrozny konzumovat. Díky své rannosti také není náročná na stanoviště a lze ji pěstovat také v nevinařských oblastech. Odolnost k houbovým chorobám je dobrá a dostatečné jsou 1–2 ošetření proti houbovým chorobám během vegetačního období. Bobule mají velmi výrazné muškátové aroma, a proto přilákávají hmyz, který vlastně hrozny nejvýrazněji poškozuje. Odrůda nevyžaduje redukci násady hroznů během vegetace. Přínosné je odlistění zóny hroznů, které prosvětlí a provzdušní zónu hroznů. Hrozny je možné využívat také pro výrobu burčáku nebo vína.

Vitra (Poběda x Košutův hrozen)

Další odrůdu ze Šlechtitelské stanice vinařské v Polešovicích vystihuje velký, řidší hrozen, se středně dlouhou stopkou a velká, oválná bobule s pevnou a šťavnatou dužinou, bez zvláštních aromatických látek. Při venkovním pěstování se bobule zbarví tmavě červenofialově, ve skleníku červeně. Ve skleníkových podmínkách dozrává koncem srpna, venku v 1. polovině září. Pro pěstování jsou příhodné svahovité pozemky nebo chráněná místa v zahradách s dostatkem slunce. Odrůda rovněž uvítá úrodnější a výživnější půdy s dostatečnou vlhkostí. Pěstování ve sklenících je možné ve všech oblastech.

Obr. 3.24 Vitra

3.5 PIWI odrůdy

Ve 2. polovině 19. století se do Evropy rozšířily původci nebezpečných houbových chorob – plísně révy Plasmopara viticola (Berk&Curt.) Berl. & De Toni a padlí révy Erysiphe necator Schwein – a také nebezpečný škůdce – mšička révokaz – a během krátké doby zdecimovaly významné plochy evropských vinic.

Producenti révových sazenic a výzkumníci se proto rozhodli využít v boji proti těmto patogenům šlechtění. Chtěli vytvořit „ideální révu“ s dostatečnou rezistencí a zároveň vysokou kvalitou hroznů a vína. Využití této rezistence mělo být alternativou k intenzivnímu užívání pesticidů.

V počátcích šlechtění na rezistenci bylo založení genů odolnosti k plísni, padlí a révokazu považováno za polygenní a získání ideální révy nebylo proto dosaženo. Došlo k rozdělení šlechtění odrůd rezistentních k révokazu – podnoží a odrůd disponujících zvýšenou odolností k houbovým chorobám.

Protože se plíseň révy (Plasmopara viticola) v 19. století v evropských vinicích rychle rozšiřovala, směřovalo šlechtitelské úsilí především k tvorbě nových odrůd rezistentních vůči této plísni, které by zároveň poskytovaly přijatelná vína (ALLEWELDT, 1980). Teprve kolem roku 1970 se přidalo šlechtění na odolnost k padlí (KOZMA, 2002).

Zapojení světového genofondu odrůd révy vinné bylo nezbytnou podmínkou úspěšné realizace šlechtitelských programů. Divoké druhy (Vitis spp.) se již na počátku staly cennými genovými zdroji rezistence. Později byly do šlechtění zapojené také asijské druhy, především Vitis amurensis Rupr.

Zavedení nových odrůd se zvýšenou odolností k houbovým chorobám však nemělo vůbec jednoduchou cestu. Např. BECKER a ZIMMERMANN (1980) uvádějí, že odrůdy révy vinné s genotypem amerických druhů (Vitis spp.) měly v Evropě negativní ohlas. Bylo tomu tak z několika důvodů. Staré francouzské hybridy z jednoduchého křížení amerických Vitis spp. s Vitis vinifera anebo zpětných křížení hybridů a odrůd Vitis vinifera produkovaly vína nižší kvality. Na druhé straně byly rezistentní k mrazu, houbovým chorobám a měly dobrý výnos. Dalším protiargumentem byla diskuse o zdravotní prospěšnosti hybridních vín. Podnět k ní daly pokusy, které prováděli BREIDER, WOLF, SCHMIDT (1965) s euro-americkými hybridy révy u slepic plemena Leghorn. V následné analýze BREIDER a WOLF (1967) uvádějí škodlivé působení moštu z rezistentních hybridů a sloučeniny, které vedly k vývojovým vadám a ovlivnění nervového systému slepic, nazývají biostatika. Toto negativní působení euro-amerických hybridů však velmi brzo vyvrátil SCHURH et al. (1968) a poté STOEWSAND et al. (1969). Konkrétně STOEWSAND et al. (1969) uvádí, že u hybridních odrůd nejsou přítomny vůbec žádné přirozené toxické látky. Negativní působení rezistentních odrůd tak bylo vyvráceno.

Na setkání expertní skupiny nazvané „Šlechtění révy vinné“ v Bordeaux v roce 1977 byla iniciována diskuse o vývoji odrůd rezistentních k houbovým chorobám a révokazu a pojmenování těchto odrůd. Název „přímoplodící hybridy“ se vzhledem k minulosti jevil jako nevhodný. Na základě genealogického původu se proto začaly tyto odrůdy označovat jako odrůdy vytvořené v rámci „interspecifického křížení“.

Šlechtění „interspecifických odrůd“ pokračovalo poměrně velkou intenzitou. V 90. letech 20. století došlo k registraci mnoha odrůd v Německu, Maďarsku, Jugoslávii, Rakousku, zemích bývalého Sovětského svazu i v České republice. Šlechtění se stalo zajímavé zejména pro okrajové vinohradnické oblasti, pro země střední a východní Evropy a biologicky hospodařící vinaře ve všech evropských zemích.

V rámci vinohradnické a vinařské legislativy Evropské unie však není pojem „interspecifická odrůda“ vymezen. Naopak Vitis spp., tj. druhy patřící do rodu Vitis, ze kterých je dovolena výroba jakostního vína, v nařízení jasně vymezeny jsou a přiřazení odrůdy do botanického taxonu má být proto jednoznačné. Podle § 3 čl. 19 nařízení EK č. 1493/1999 je výroba jakostního vína v zemích EU povolena pouze z odrůd náležejících k botanickému druhu Vitis vinifera. Při registraci nových odrůd se zvýšenou odolností k houbovým chorobám došlo tedy k porovnání jejich morfologických znaků. Rozhodnutí, zda nově vyšlechtěná odrůda patří k botanickému druhu Vitis vinifera bylo založeno na tzv. ampelografických znacích. Ty umožnily ověřit, jestli morfologické znaky nové odrůdy patří mezi morfologické znaky již existujících odrůd Vitis vinifera, což se potvrdilo. Od té doby se rezistentní odrůdy řadí do botanického druhu Vitis vinifera – réva vinná.

Aby se mezi pěstiteli posílil důraz na pozitivní vlastnosti rezistentních odrůd, tzn. zvýšenou odolnost k houbovým chorobám, jsou označované jako PIWI odrůdy.

Pěstování PIWI odrůd je ideální cestou pro produkci kvalitních hroznů a vín v podmínkách biologického vinohradnictví. PIWI odrůdy pěstují biovinaři v Německu, Rakousku, Maďarsku, Švýcarsku, Jižním Tyrolsku, Polsku i v České republice.

Pěstování PIWI odrůd umožňuje:

•Minimalizaci použití pesticidů. K ochraně proti houbovým chorobám se mohou využívat pomocné prostředky pro zlepšení zdravotního stavu révy, ekologické přípravky na ochranu rostlin nebo některé biostimulanty. PIWI odrůdy lze na určitých stanovištích pěstovat bez jakékoliv ochrany proti houbovým chorobám.

•Vypěstování kvalitních hroznů pro výrobu jakostních vín a jakostních vín s přívlastkem.

•Ekonomickou rentabilitu produkce hroznů prostřednictvím nižších nákladů na ošetřování vinice.

•Produkci stolních hroznů, moštů nebo hroznových šťáv z biologicky ošetřovaných vinic.

•Podporu udržitelného vinohradnictví, péče o půdu a životní prostředí.

3.5.1 Moštové PIWI odrůdy českého původu

Zkoušení francouzských „přímoplodících hybridů“ probíhalo v Československu již ve 20. – 30. letech 20. století. Testováním velkého sortimentu se zabýval Karel Neoral na šlechtitelské stanici v Mutěnicích. Žádná z hodnocených odrůd však nebyla introdukována do praxe.

K obnovení zájmu o odrůdy se zvýšenou odolností došlo v 60. letech 20. století na Vysoké škole zemědělské v Brně. Vilém Kraus započal v lednickém ústavu genetiky Mendeleum s křížením odrůd Vitis vinifera z různých ekologicko-geografických skupin s Vitis amurensis a některými „seibelovými“ hybridy. Z této šlechtitelské práce vznikla odrůda Rondo, jejíž šlechtění bylo později úspěšně zakončeno v Geisenheimu a odrůda byla v Německu registrována.

Druhá vlna šlechtění na rezistenci začala v Československu v 80. letech 20. století. Při spolupráci Zahradnické fakulty v Lednici a vědecko-výzkumného sdružení „Rezistant“, představované Milošem Michlovským, byl shromážděn rozsáhlý genofond „interspecifických odrůd“. Genofond soustředil především odrůdy ze zemí bývalého Sovětského svazu a Jugoslávie, Maďarska, Rakouska, ale také Německa, Kanady a USA. Genofond se stále udržuje a hodnotí na Zahradnické fakultě Mendelovy univerzity v Lednici.

Československé šlechtění PIWI odrůd pracovalo s významným donorem rezistence – Seibel 13666. Tato odrůda posloužila při vzniku mnoha nových odrůd s velmi dobrou odolností k chorobám. Seibel 13666 neobsahuje diglukosidická antokyaninová barviva, stejně jako většina jejích potomků.

Šlechtění PIWI odrůd v ČR pokračuje v podniku Vinselekt Miloše Michlovského, ŠSV Polešovice, Ing. Alois Tománek – Boršice, Ampelosu Znojmo a Zahradnické fakultě Mendelovy univerzity v Lednici.

Mezi PIWI odrůdami zapsanými ve Státní odrůdové knize je možné najít odrůdy Erilon, Malverina, Mery, Rinot, Savilon, Vesna, Cerason, Laurot, Kofranka, Nativa a Sevar.

Erilon

Jedná se o křížence odrůd / (Frankovka x Cabernet franc 6/76) x Merlan/. Hrozen je středně velký až velký, dlouhý. U svého základu je třapina vícekrát rozvětvená. Tvar hroznu je válcovitý. Uspořádání bobulí v hroznu je středně husté až husté. Bobule je středně velká až větší, kulatá. Osluněná strana bobule je zlatavá. Chuť je jemně aromatická. Erilon má střední až vyšší požadavky na stanoviště. Velmi vhodné jsou vzdušné polohy, s dobrým osluněním a prouděním vzduchu. Požadavky na půdní podmínky jsou nižší. Odrůda Erilon dozrává v 1. polovině října. Odolnost k plísni révy a padlí révy je dobrá až velmi dobrá. Vhodná je redukce násady hroznů během vegetace a velmi důležité je odlistění zóny hroznů. Víno má svěží kyselinku. V chuti a vůni vína jsou intenzivní tóny citrusových plodů, broskví, černého rybízu, angreštu, zelené papriky.

Malverina

Malverina je první PIWI odrůda, která byla registrovaná v České republice. Pochází z křížení odrůd Rakiš x Merlan. Odrůda je právně chráněná. Hrozen je středně velký, válcovitě-kuželovitý, s křidélkem u základu třapiny. Bobule jsou středně velké, kulovité, zelenožluté, na osluněné straně hroznu výrazněji narůžovělé. Uspořádání bobulí v hroznu je středně husté až husté. Chuť dužniny je neutrální. Malverina má střední až vyšší požadavky na stanoviště. Ideálním terroir pro pěstování této odrůdy jsou svahovité pozemky s velmi dobrou expozicí ke slunečnímu záření. Malverina dozrává v průběhu měsíce října. Odolnost k plísni révy je dobrá, k padlí révy potom velmi dobrá. Víno má nejčastěji zelenožlutou barvu. Ve vůni se objevují zajímavé tóny domácího ovoce – jablko, hruška, kdoule, doplňované výraznými květinovými podtóny. V chuti i vůni se objevují jemně kořenité tóny, z nichž nejvýrazněji vystupují skořicové tóny. Kyselina je svěží, někdy více výrazná.

Mery

Odrůda vznikla jako kříženec Lakhegyi Mezes x Muškát moravský. Hrozen je středně velký až velký, u základu třapiny s křidélkem. Tvar hroznu je kuželovitý. Uspořádání bobulí v hroznu je středně husté až husté. Bobule je středně velká až větší, kulatá. Barva bobule je zelenožlutá, v plné zralosti žlutá, na osluněné straně se zlatavým odstínem. Slupka je pevná. Chuť dužniny je muškátová. Odrůda dozrává po 10. říjnu. Odrůda má střední nároky na stanoviště. Vhodné jsou svahovité pozemky s jižní nebo jihozápadní expozicí a kvalitním osluněním. Odolnost k plísni révy je velmi dobrá. Odolnost k padlí révy je dobrá. Kvalita vína je velmi dobrá. Velkou předností je vyšší a pikantní kyselinka. Ve vůni a chuti jsou patrné muškátové tóny doplněné jemnou kořenitostí. Chuť vína je plná, extraktivní.

Rinot

Rinot pochází z křížení /Merzling x (Seyve Villard 12375 x Rulandské šedé)/. Odrůda je právně chráněná. Hrozen je středně velký až velký, dlouhý. Tvar hroznů je válcovitý, s křidélky u základu třapiny. Uspořádání bobulí v hroznu je středně husté. Bobule je malá, kulatá, zelenožlutá, v plné zralosti se zlatavým odstínem. Rinot je velmi plastickou a pěstitelsky nenáročnou odrůdou. Je vhodný do všech vinařských oblastí v České republice. Rinot dozrává ve 2. polovině září. Odolnost k plísni révy je velmi dobrá. Odolnost k padlí je dobrá. Nevyžaduje redukci násady hroznů během vegetace. Vína jsou aromatická s výraznými ovocně-květinovými tóny. Ve vůni je možné pozorovat tóny zeleného jablka, kdoule, broskve a citrusových plodů. Rinot je odrůda velmi vhodná pro odrůdová vína a cuvée s jinými odrůdami z ekologické produkce.

Savilon

Savilon pochází z křížení Rakiš x Merlan a je známý také pod svým šlechtitelským označením BV-19-88. Odrůda je právně chráněná. Hrozen je středně velký až velký, dlouhý. U základu třapiny je vícekrát rozvětvený. Uspořádání bobulí v hroznu je středně husté až řidší. Bobule je malá až střední, lehce oválná, v plné zralosti zlatožlutá, zlatavá až lehce narůžovělá. Pro pěstování jsou nejvhodnější svahovité pozemky s jižní až jihozápadní expozicí a velmi dobrým osluněním. Odolnost k houbovým patogenům je dobrá až velmi dobrá. Sklízí se během října, právě v závislosti na kvalitativních požadavcích. Koncem října dozrává také do kvality výběru z hroznů. Víno je aromatické s kombinací ovocných tónů, které jsou jemně podbarvené „zelenými“ tóny. V chuti a vůni vína jsou dominantní tóny grapefruitu, broskve, meruňky a zelené papriky. Chuť vína je plná, harmonická, se svěží kyselinkou.

Vesna

Vesna pochází z křížení Rakiš x Merlan. Odrůda je právně chráněná. Hrozen je středně velký, u základu třapiny rozvětvený v křidélka. Tvar hroznu je válcovitě-kuželovitý. Uspořádání bobulí v hroznu je středně husté až husté. Bobule je malá, kulatá. Barva slupky je žlutozelená, v plné zralosti nažloutlá, na osluněné straně bobule až mírně narůžovělá. Vesna je pozdní bílá moštová odrůda vhodná do „ryzlinkových“ poloh. Optimální kvality dosahuje ve 2. polovině října. Odrůda má vyrovnanou násadu hroznů. Není proto potřebná redukce násady během vegetace. Odolnost k plísni révy je velmi dobrá a k padlí révy dobrá. Vína jsou ryzlinkového typu, plná, extraktivní, s příjemnou kyselinkou. Víno má velmi zajímavé a přitažlivé ovocně-květinové aroma. Ve vůni a chuti jsou výrazné tóny zeleného jablka, broskve, meruňky, citrusových plodů, lipového květu a rozkvetlých lučních květin.

Laurot

Odrůda vznikla křížením odrůd Merlan x Fratava. Odrůda je právně chráněná. Hrozen je středně velký až velký. U základu třapiny je poměrně intenzivně rozvětvený. Spodní část hroznu je válcovitá. Uspořádání bobulí v hroznu je řidší až středně husté. Bobule je malá až střední, modročerná. Dužnina je výrazně šťavnatá. Laurot je odrůda s vyššími požadavky na stanoviště. Velmi vhodná jsou záhřevná stanoviště. Odolnost k plísni révy a padlí révy je dobrá až velmi dobrá. Důležité je vylamování zálistků a odlistění zóny hroznů, které pozitivně působí na vývoj fenolových látek. Laurot reaguje na regulaci násady hroznů během vegetace, výrazným vzestupem kvality. Víno má přitažlivou rubínovou barvu, v chuti jsou dominantní tóny červeného ovoce (třešeň, višeň), při vyšších stupních zralosti tóny vyzrálého lesního ovoce. V chuti lze pozorovat výraznější tříslovinu.

Cerason

Odrůda vznikla křížením odrůd Merlan x Fratava. Odrůda je právně chráněná. Hrozen je středně velký až velký, kuželovitý, u základu třapiny vícekrát rozvětvený. Uspořádání bobulí v hroznu je středně husté. Bobule je malá, kulatá, tmavomodrá s voskovitým ojíněním až černá. Nejvhodnější jsou jižní nebo jihozápadní svahy s kvalitním osluněním. Vhodné jsou i půdy suché, na kterých vytváří řidší hrozny a bobule mají vyšší kvalitu. Cerason patří mezi pozdní odrůdy. Dozrává obvykle v polovině až koncem října. Odolnost k plísni révy a padlí révy je velmi dobrá. Na kvalitě vína se pozitivně odráží redukce násady hroznů během vegetace a odlistění zóny hroznů. Víno má vysokou, intenzivní tmavočervenou barvu. Textura vína je velmi kvalitní s velmi dobrou plností chuti a jemností tříslovin. Aroma je výrazně ovocné s tóny třešní, višní, ale také drobných lesních plodů. Ve starších ročnících se ukazují i zajímavé čokoládové tóny v chuti.

Kofranka

Kofranka pochází z křížení odrůd Merlan x Fratava. Odrůda je právně chráněná. Hrozen je středně velký, kuželovitý, u základu třapiny s křidélkem. Uspořádání bobulí v hroznu je husté. Bobule je středně velká, kulatá, tmavomodrá až černá, s voskovitým ojíněním. Kofranka je odrůda s vysokými požadavky na stanoviště. Pro kvalitní vyzrálost hroznů vyžaduje vynikající terroir. Nezbytné jsou svahovité pozemky, s velmi kvalitním osluněním. Odolnost k plísni révy je dobrá až velmi dobrá. Odolnost k padlí révy je dobrá. Kofranka je pozdní odrůda, která dozrává ve druhé polovině října. Odrůda vyžaduje redukce násady hroznů během vegetace a odlistění zóny hroznů. Víno má velmi intenzivní tmavočervenou barvu. Vůně je výrazná po sušených švestkách, višních a lesním ovoci. Chuť je plná, extraktivní.

Nativa

Odrůda vznikla jako křížení odrůd /(Frankovka x Svatovavřinecké) x (Merlot x Seibel 13 666)/. Odrůda je právně chráněná. Hrozen je malý až středně velký. Tvar je kuželovitý, nahoře širší. Bobule je modrá až modročerná, výrazně voskovitě ojíněná. Uspořádání bobulí v hroznu je husté. Nejlepší kvalitu poskytuje v dobrých lokalitách, které jsou charakteristické pěstováním modrých odrůd. Vhodné jsou svahovité pozemky. Nejsou vhodná uzavřená stanoviště, ve kterých se drží vlhkost. Odolnost k plísni révy je střední až dobrá. Odolnost k padlí révy je dobrá. Nativa dozrává koncem září až v 1. polovině října. Díky hustému olistění je velmi důležití provedení odlistění zóny hroznů během vegetace. Víno je obvykle plné, extraktivní, vysokou barvou. Aroma vína je ovocné s tóny třešní a višní. U starších ročníků se objevují tóny lesních plodů (maliny, ostružiny) s jemným čokoládovým podtónem. Zajímavý je rovněž obsah a charakter tříslovin.

Sevar

Odrůda vznikla křížením francouzského donoru rezistence Seyve Villard 12358 F1 x Svatovavřinecké F1. Hrozen je malý až středně velký, u základu třapiny rozvětvený. Uspořádání bobulí v hroznu je středně husté. Bobule je malá, kulovitá. Barva slupky je modročerná s voskovitým ojíněním. Sevar patří mezi plastické odrůdy s nízkými požadavky na stanoviště. Odrůda je vhodná pro pěstování ve všech vinařských oblastech a také mimo vinařské oblasti. Sevar dozrává do optimální kvality v polovině září. Odolnost k plísni révy a padlí révy je dobrá. Odrůda nemá specifické agrotechnické požadavky. Víno má velmi zajímavou strukturu aromatických látek ve vůni a chuti. Prolínají se vůně květinové a ovocné a ve vínu lze nalézt plody okraje lesa – maliny, ostružiny, jahody, rybíz i borůvky.

3.5.2 Moštové PIWI odrůdy zahraničního původu

Nové PIWI odrůdy pro výrobu vín vznikají v současnosti v Německu, Švýcarsku, Rakousku, Srbsku, Maďarsku, Ukrajině a Moldávii.

Následující přehled odrůd představuje nové PIWI odrůdy registrované v okolních zemích.

Původ nových moštových PIWI odrůd

Forschungsanstalt Geisenheim, Německo

•Accent (Gm 8230-2) – Kolor × Seibel 7053

•Allegro (Gm 8331-2) – Seibel 7053 × Rondo

•Bolero (Gm 8221-3) – (Rotberger × Reichensteiner) × Seibel 7053

•Rondo (Gm 6494-5) – Záře Severu × Svatovavřinecké

•Prinzipal (Gm 7126-26) – Gm 322-58 × Ehrenfelser

•Saphira (Gm 7815-1) – Arnsburger × Seyve Villard 172

Staatliches Weinbauinstitut Freiburg, Německo

•Bronner (FR 250-75) – Merzling × (Záře Severu × Svatovavřinecké)

•Hélios (FR 242-73) – Merzling × (Seyve Villard 12 481 × Müller Thurgau)

•Johanniter (FR 177-68) – /Ryzlink rýnský × /Seyve Villard 12 481 × (Rulandské šedé × Chrupka bílá)/

•Merzling (FR 993-60) – Seyve Villard 5276 × (Ryzlink rýnský × Rulandské šedé)

•Solaris (FR 240-75) – Merzling × (Záře Severu × Muškát Ottonel)

•Muscaris (FR 493-87) – Solaris × Muskateller

•Baron (FR 455-83), Cabernet Carbon (FR 377-83) – Cabernet Sauvignon × /Merzling × (Záře Severu × Svatovavřinecké)/

•Cabernet Carol (FR 428-82), Cabernet Cortis (FR 437-82) – Cabernet Sauvignon × /Merzling × (Záře Severu × Muškát Ottonel)/

•Monarch (FR 487-88) – /Merzling × (Záře Severu × Muškát Ottonel)/ × Dornfelder

•Prior (FR 484-87) – (Joaness Seyve 234-16 × Rulandské modré) × /Merzling × (Záře Severu × Svatovavřinecké)/

•Cabernet Cantor (FR 523-89) – Seibel 7053 × /Merzling × (Záře Severu × Muškát Ottonel)/

Julius Kühn-Institut – Institut pro šlechtění révy vinné Geilweilerhof, Německo

•Calandro (Gf.84-58-1233) – Domina × Regent

•Regent – (Sylvánské zelené × Müller Thurgau) × Chambourcin

•Reberger (Gf.86-2-60) – Regent × Frankovka

•Felicia (Gf. 84-27-285) – Sírius × Vidal blanc

•Villaris (Gf. 84-21-9) – Sírius × Villard blanc

•Calardis blanc

•Calardis musque

Valentin Blattner, Soyhieres, Švýcarsko. Množitel: Rebschule Volker Freytag, Neustadt an der Weinstrasse, Německo

•Cabertin (VB 91-26-17), Cabernet Jura (VB 95-02), Cabernet blanc (VB 91-26-1) – Cabernet Sauvignon × rezistentní partner

•Pinotin (VB 91-26-19) – Rulandské modré × rezistentní partner

•Sauvignac

•Cabaret noir

•Riesel

•Satin noir

HBLA und Bundesamt für Wien und Obstbau Klosterneuburg, Rakousko

•Roesler – Zweigeltrebe × (Seyve Villard 18 402 × Frankovka)

•Ráthay – Blauburger × (Seyve Villard 18 402 × Frankovka)

•Donauriesling

•Donauveltliner

•Pinot nova

•Royalny – Zweigelt × Festivalnyj

•Veltlonner – Veltlínské zelené × Bronner

Rebschule Tschida, Rakousko – šlechtitelé: Dr. Gertrude Mayer, Georg Paul Weiss

•Welschriesling Stella – Seyve Villard 12375 × Ryzlink vlašský

•Veltliner Stella – Veltlínské zelené × Seyve Villard 12375

•Veltliner Signum – Seyve Villard 12375 × Veltlínské zelené

•Sauvignon Signum – Eger 2 × Sauvignon blanc

•Zweigelt Solis – Zweigelt × Eger 1

•Blaufränkisch Signum – Frankovka × Seyve Villard 12283

Výzkumný ústav vinohradnický a vinařství, Eger, Maďarsko

•Bianca (ECS 40) – Villard blanc × Bouvierův hrozen

•Zalagyöngye (ECS 24) – Villard blanc × Čabaňská perla

•Nero (BG 15) – Villard blanc × Gárdonyi Géza

•Medina (ECS 7) – Seyve Villard 12 286 × Mědíc noir

Zahradnická univerzita, Budapešť, Maďarsko

•Csillám (CsFT 194), Viktória gyöngye (CsFT 195) – Villard blanc × Čabaňská perla

Obr. 3.25 Bronner

Obr. 3.26 Calardis Blanc

Tab. 3.7 Důležité vlastnosti bílých moštových PIWI odrůd

odrůda

termín zrání

náročnost na stanoviště

odolnost

intenzita růstu

typ vína

plíseň révy

padlí révy

šedá hniloba

zimní mrazy

Prinzipal

polovina IX.

střední

ST

ST

D

VD

ST

výrazně ovocný, RR

Saphira

polovina X.

vysoká

D

D

D

D

V

jemně ovocný, RB

Bronner

1. polovina X.

střední

VD

VD

D

VD

V

ovocně květinový, RB

Hélios

konec IX.

střední

D

D

D

D

ST

výrazně ovocný

Johanniter

polovina X.

vysoká

D

VD

D

D

ST

ovocný, RR

Merzling

polovina IX.

nízká – střední

D

D

ST

D

V

ovocný, nižší kyselina

Solaris

konec VIII.

nízká

VD

VD

D

VD

VV

ovocně květinový

Muscaris

1. polovina IX.

nízká

VD

D

D

D

V

muškátový

Souvignier gris

1. polovina X.

vysoká

VD

D

D

D

V

jemné ovocné aroma, SG

Villaris

polovina IX.

střední

VD

VD

ST

D

V

jemně ovocný, RB

Felicia

polovina IX.

střední

ST

D

D

D

VV

květinový, jemně muškátový

Cabernet blanc

začátek X.

střední

D

D

D

D

VV

SG

Bianca

konec IX.

střední

VD

VD

D

VD

V

jemně ovocný, výrazná kyselina

Csillám

1. polovina IX.

střední

VD

ST

ST

VD

ST

ovocný, jemně muškátový

Viktória gyöngye

2. polovina IX.

střední

D

VD

VD

D

V

neutrální, jemná kyselina

Zalagyöngye

2. polovina IX.

střední

D

ST – N

D

D

V

jemně ovocný, nižší kyselina

Göcseji zamatos

polovina IX.

střední

VD

D

ST

D

ST

muškátový

Aletta

polovina IX.

nižší

VD

ST - D

ST - D

D

ST

muškátový

Calardis blanc

1. polovina X.

střední

VD

D

D

D

VV

ovocitý (jablko, maracuja, grapefruit)

Calardis musque

polovina IX.

nízké

ST

D

ST-D

D

V

muškátový, exotické ovoce

Blütenmuskateller (syn. Cvětočnyj)

2. polovina IX. – začátek X.

střední

D

ST-N

D

VD

V

muškátový

Donauriesling

polovina X.

střední – vyšší

VD

VD

D

D

VV

ryzlinkový

Donauveltliner

začátek X.

střední

D

VD

D

VD

V

ovocitý, VZ

Donauveltliner

začátek X.

střední

D

VD

D

VD

V

ovocitý, VZ

Chardonel

konec IX. – začátek X.

střední

D

D

D

D

V

typ Chardonnay

Sauvignac

1. polovina X.

střední

VD

VD

VD

VD

ST

ryzlinkový, černý rybíz

Riesel

polovina IX.

střední

VD

D

D

VD

V

ovocitý, RR

Divona

polovina IX.

střední

D

ST

D

D

ST

ovocně-květinový

Welschriesling Stella

začátek X.

střední

D

D

D

D

ST

ryzlink vlašský

Veltliner Stella

polovina IX.

střední

D

D

VD

D

ST

veltlínské červené rané

Veltliner Signum

1. polovina X

střední

VD

D

VD

D

ST

veltlínské zelené

Sauvignon Signum

konec IX.

střední

D

D

D

D

ST

sauvignon blanc

Vysvětlivky:

odolnost k houbovým chorobám a zimním mrazům: nízká (N), střední (ST), dobrá (D), velmi dobrá (VD)

intenzita růstu: střední (ST), vysoká (V), velmi vysoká (VV)

typ vína: RR – Ryzlink rýnský, RB – Rulandské bílé, SG – Sauvignon blanc

Tab. 3.8 Důležité vlastnosti modrých moštových PIWI odrůd

odrůda

termín zrání

náročnost na stanoviště

odolnost

intenzita růstu

víno

plíseň révy

padlí révy

šedá hniloba

zimní mrazy

Accent

konec IX.

střední

ST

D

D

D

V

květinová vůně, vysoká barva

Allegro

konec IX.

střední

D

D

VD

VD

VV

červené ovoce, jemné taniny

Bolero

2.polovina IX.

střední

ST

D

VD

VD

ST

červené ovoce, harmonické taniny

Rondo

polovina IX.

střední

D

S

D

VD

ST

lesní ovoce, jemné taniny

Baron

konec IX.

střední

VD

D

VD

D

V

ovocný typ, výrazný tanin

Cabernet Carbon

1.polovina X.

vysoká

VD

ST

D

D

V

kabernetový typ

Cabernet Carol

1.polovina X.

vysoká

VD

D

ST

VD

V

kabernetový typ

Cabernet Cortis

2.polovina IX.

střední

VD

D

D

D

V

kabernetový typ

Cabernet Cantor

konec IX.

střední

VD

VD

D

D

V

kabernetovo-merlotový typ

Monarch

konec IX.

střední

D

D

VD

D

V

ovocný typ, výrazné taniny

Prior

začátek X.

střední

VD

VD

VD

D

V

jemně ovocný typ

Roesler

1. polovina X.

střední

D

ST

ST

VD

VV

lesní plody, výrazné taniny

Ráthay

1. polovina X.

střední

D

ST

D

VD

V

lesní plody, výrazné taniny

Regent

polovina IX.

střední

D

D

D

D

ST

ovocný typ, výrazné taniny

Reberger

polovina IX.

střední

D

ST

D

D

ST

jemně ovocný, typ Frankovka

Calandro

polovina IX.

střední

ST

D

D

D

ST

výrazný typ, vysoká barva a taniny

Cabertin

1. polovina X.

vysoká

D

D

D

D

VV

lesní ovoce, kabernetový typ

Cabernet Jura

polovina X.

vysoká

VD

VD

VD

VD

VV

jemně kabernetový typ

Pinotin

2. polovina IX.

střední

D

D

VD

VD

ST

červené ovoce, jemné taniny

Medina

konec IX.

střední

D

VD

VD

D

ST

muškátový, pro červené a růžové víno

Nero

začátek IX.

střední

VD

VD

ST

D

V

jemně ovocný, pro červené a růžové víno

Cabaret noir

polovina IX.

střední

D

VD

VD

D

ST

kabernetovo-merlotový

Satin noir

polovina X.

Střední-vyšší

VD

VD

D

D

V

ovocitý, typ Cabernet franc

Pinot nova

začátek X.

střední

VD

D

D

VD

V

typ RM

Divico

konec IX. – začátek X.

střední

VD

ST

VD

D

ST-V

ovocitý

Vysvětlivky: odolnost k houbovým chorobám a zimním mrazům: nízká (N), střední (ST), dobrá (D), velmi dobrá (VD)

Intenzita růstu: střední (ST), vysoká (V), velmi vysoká (VV)

3.5.3 Stolní PIWI odrůdy

Rovněž mezi stolními odrůdami lze najít odrůdy se zvýšenou odolností k houbovým chorobám. Velké množství odrůd tohoto typu pochází ze šlechtitelských pracovišť v Rusku, Moldávii, Ukrajině a Maďarsku. Některé z těchto odrůd se mohou pěstovat velkovýrobním způsobem.

Tab. 3.9 Vybrané vlastnosti stolních PIWI odrůd

Odrůda

Doba zralosti

Barva bobule

Tvar bobule

Hmotnost hroznu (g)

Hmotnost

bobule (g)

Muromec

konec srpna

tmavofialová

oválná

340–500

4,0–5,0

Vostorg

konec srpna

žlutá

oválná

250–500

6–8

Garold

konec srpna

žlutozelená

oválně zašpičatělá

300–400

5–6

Sfinks

konec srpna

tmavomodrá

oválná

400–600

6–8

Galachad (syn. Galahad)

konec srpna až začátek září

žlutá

oválně vejčitá

600–800

10–12

Eszter

konec VIII až začátek září

tmavomodrá

oválná

250–400

4–6

Družba

začátek září

zelenožlutá

kulatá až mírně oválná

200–300

4–6

Iljičevskij rannij

začátek září

tmavomodrá až černá

kulatá

100–250

1–3

Muscat Bleu

začátek září

tmavomodrá až černá

mírně eliptická

200–400

2–4

Pervozvannyj

začátek září

narůžovělá

oválná až krátce eliptická

400–600

8–10

Preobraženie

začátek září

růžovo–oranžová

podlouhle oválná

500–700

10–12

Viking

začátek září

modročerná až černá

podlouhle zašpičatělá

400–600

6–8

Lilla

začátek září

zelenožlutá

oválná

300–400

5–6

Timur

začátek září

žlutá až jantarová

oválně zašpičatělá

400–600

6–8

Lora

(Flora)

začátek září

zelenožlutá až žlutá

cylindrická až oválná

300–500

6–8

Šarlota

začátek září

tmavomodrá

podlouhle oválná

300–500

4–6

Nero

začátek září

Modrá

oválná

200–400

4–6

Palatina (syn. Prim)

začátek září

zlatožlutá

oválná

200–350

5–7

Pleven ustojčivyj

začátek září

žlutá

podlouhle oválná

350–500

5–7

*Glenora

1. dekáda září

tmavofialová až černá

kulatá

150–200

2–3

Alladin

1. dekáda září

růžová

oválná

500–700

7–9

Talisman

1. polovina září

žlutozelená

oválná

400–700

8–10

Brigantina

1. polovina září

tmavofialová až černá

kulatá až mírně oválná

250–350

4–6

Tip Chadžibeja

1. polovina září

růžově červená

oválná

300–500

6–8

Tigin

1. polovina září

žlutá

oválná

250–500

5–6

Naděžda aksajskaja

1. polovina září

žlutozelená

opakvejčitá

500–700

8–10

Ljana

polovina září

zelenožlutá

podlouhle vejčitá

200–250

4,0–5,0

Jurin

polovina září

růžově červená

oválná

400–600

5–6

Ogoněk tajrovskij

polovina září

růžově červená

vejčitá

500–700

5–6

Vostorg krasnyj

polovina září

červená

oválná až vejčitá

250–400

6–8

Ellada

polovina září

zelenožlutá až žlutá

kulatá až mírně oválná

200–400

5–6

Viktoria

polovina září

červená, červenofialová

vejčitá

250–400

6–8

Kodrjanka

polovina září

tmavomodrá

podlouhle oválná

300–500

6–8

Alden

polovina září

tmavomodrá až černá

oválná

250-400

2,0–6,5

Agát Donskoj

2. polovina září

tmavomodrá

oválná

250–400

5,0–6,0

Frumoasa albe

2. polovina září

žlutá

oválná

230–550

6,0–8,0

Aivaz

2. polovina září

tmavomodrá

oválná

250–450

4,0-6,0

Isabella

2. polovina září

šedavě modrá

mírně oválná

150–200

4–6

Ataman

2. polovina září

červenofialová

oválná

500–700

10–12

Fantazia

2. polovina září

žlutorůžová

oválně zašpičatělá

400–600

4–6

*Lakemont

2. polovina září

žlutozelená

kulatá

200–300

2–3

Champion

2 polovina září

tmavomodrá

kulatá

150–300

2–4

*Remaily seedless

2. polovina září

zelenožlutá až žlutá

oválná

250–400

2–3

Fanny

2. polovina září

žlutozelená až narůžovělá

oválná

300–500

4–6

Teréz

2. polovina září

žlutá až narůžovělá

elipsovitá

250–400

4–6

Dačnyj

konec září

modrá až modrofialová

oválná

250–400

4,0–5,0

Děkabrskij

konec září

tmavofialová

podlouhle zašpičatělá

170–300

3,4–4,0

Naděžda AZOS

konec září

tmavomodrá až černá

podlouhle oválná

400–600

6–8

Angela

konec září

žlutozelená

mírně oválná

400–600

4–6

Anjuta

konec září

tmavě růžová

oválná

400–600

10–12

Moldova

konec září až začátek října

tmavofialově–modrá

oválná

350–550

5,0–6,0

Podarok Zaporožju

konec září až začátek října

zelená až zelenožlutá

podlouhle oválná

600–800

10–12

Ananasnyj

konec září až začátek října

zelenožlutá

kulatá až lehce oválná

350–500

5,0–6,0

Romulus*

konec září až začátek října

žlutozelená

mírně eliptická

150–250

2–3

Ljana

konec září až začátek října

žlutozelená

oválná

200–400

3–5

Primorskij

polovina října

tmavofialová

kulatá až mírně oválná

300–500

6–8

Ustojčivyj Dokučajevoj

1. polovina října

žlutá

oválná

350–700

5,5–7,0

Jalovenskij Ustojčivyj

1. polovina října

zelenožlutá

oválná

250–450

5,5–7,0

Jubilej Žuravlja

polovina října

červená

oválná

400–550

5,0–7,0

Strašenskij

polovina října

modročerná

mírně oválná

600–800

6,0–8,0

Smugljanka Moldavská

polovina října

modrofialová

podlouhle oválná zašpičatělá

300–400

3,5–4,0

* bezsemenná odrůda

3.6 Některé další odrůdy a novošlechtění pěstované v ČR

Tab. 3.10 Vybrané pěstitelské vlastnosti odrůd a novošlechtění pěstovaných v ČR

odrůda

zrání

kategorie ranosti

požadavky na stanoviště

doporučené zatížení

(očka na m2)

typ vína

Chenin blanc

1. polovina X.

SP

vysoké

4–6

bílé víno, výrazné aroma – meruňky, broskve

Semillon

1. polovina X.

SP

střední

4–6

bílé víno, citrusové plody

Viognier

konec IX. – začátek X.

S

střední

4–6, 6–8

bílé víno, aromatické – meruňky, jablko, broskev

Dunaj

konec IX. – začátek X.

S

střední

4–6, 6–8

červené víno, přezrálé červené ovoce, čokoládové tóny, extraktivní

Obr. 3.27 Aivaz

Obr. 3.28 Alden

Obr. 3.29 Ataman

Obr. 3.30 Cabernet Noir

Obr. 3.31 DeKabrskij

Obr. 3.32 Donauriesling

Obr. 3.33 Elada

Obr. 3.34 Frumoasa Albe

Obr. 3.35 Galachat

Obr. 3.36 Chardonel

Obr. 3.37 Jalovenskij

Obr. 3.38 Johanitter

Obr. 3.39 Jubilej

Obr. 3.40 Muscat Bleu

Obr. 3.41 Nadezda

Obr. 3.42 Podarok

Obr. 3.43 Poloskei

Obr. 3.44 Preobrazenie

Obr. 3.45 Prior

Obr. 3.46 Rondo

Obr. 3.47 Souvignon Signum

Obr. 3.48 Souvignier Gris

Obr. 3.49 Strasenskij

Obr. 3.50 Talisman

Obr. 3.51 Ustrojcivij Dokucajevoj

Obr. 3.52 Veltliner Signum

Obr. 3.53 Viktoria

Obr. 3.54 Vostorg

Obr. 3.55 Welschriesling Stella

Obr. 3.56 Zweigelt Solis

4 Morfologie a fyziologie révy vinné

„Réva vinná“, nebo „vinná réva“? Jak zní správně botanické jméno kulturní rostliny, která se pěstuje ve vinicích? Běžně se používá chybné označení vinná réva. Přesný název vychází z botanické nomenklatury a latinského názvosloví. Správným botanickým označením je tedy réva vinná – Vitis vinifera L. Latinské Vitis určuje jméno rodové, které v češtině znamená réva, přívlastek vinifera značí jméno druhové, tj. vinná. Ve vinicích se proto nepěstuje ani vinná réva, ani víno, ale pouze réva vinná.

V průběhu dlouhodobého vývoje a domestikace docházelo u révy vinné k morfologickým změnám. Réva vinná nebyla vždy typickou liánou a neměla ani úponky. Během výrazných klimatických změn se lesní réva (Vitis vinifera subsp. sylvestris) přesunula do lesních porostů, kde začala svoji morfologickou stavbu přizpůsobovat novým podmínkám. Začala postupně vytvářet úponky, které jí pomohly při přeměně v liánu, jež se pne do korun stromů za sluncem. Později v lese révu objevil člověk, čímž započala její cílená domestikace související s morfologickou stavbou květů, hroznů a bobulí. Člověk začal cíleně vybírat rostliny s oboupohlavními květy a hrozny a bobulemi určenými pro výrobu vína nebo přímou konzumaci a pěstovat je na opěrných konstrukcích a drátěnkách.

Znalost morfologické stavby révového keře a funkcí jednotlivých částí představuje nezbytný základ pro jeho pěstování.

Révový keř je možné rozdělit na podzemní část a část nadzemní. První se nachází v půdě a tvoří kořenový systém, druhá se skládá z dřevnaté části keře (kmen, letorosty, dřevo různého stáří – staré dřevo, dvouleté a jednoleté dřevo) a pupenů (oček), listů, zálistků, květů, květenství, úponek, hroznů a bobulí.

4.1 Kořenový systém

Kořenový systém zastává čtyři funkce ovlivňující růst a vývoj nadzemní části révy vinné.

•Upevnění a ukotvení révového keře v půdě.

•Ukládání zásobních látek – sacharidů a minerálních látek.

•Příjem vody a živin z půdy.

•Tvorba rostlinných hormonů.

Obr. 4.1 Kořenový systém vegetativně rozmnožované révy vinné

V pěstitelské praxi se réva vinná rozmnožujeme výhradně vegetativně. Nejběžnější je roubování ušlechtilých odrůd na podnože odolné k révokazu. Způsob rozmnožování určuje rovněž typ a uspořádání kořenového systému. Generativním způsobem množení, tj. semenem, se réva vinná rozmnožuje pouze ve šlechtitelském procesu při vzniku nových odrůd a vyprodukované semenáče mají kůlový kořen.

Kořenový systém vegetativně rozmnožované révy vinné vzniká z podnožového řízku, který v půdě tvoří kořenový kmen. Délka podnožového řízku, a tím i kořenového kmene, bývá obvykle 35–50 cm.

Na kořenovém kmenu se vytvářejí tři typy kořenů – hlavní, vedlejší a povrchové (rosné) kořeny.

Hlavní kořeny se nacházejí na bazální části kořenového kmene. Již při výsadbě révových sazenic by měly být vytvořeny alespoň 3–5 hlavních kořenů. Hlavní kořeny slouží k ukotvení a upevnění rostliny v půdě a ukládání sacharidů a živin. Tyto kořeny mají schopnost dorůstat délky i několika metrů v závislosti na půdě, matečné hornině a hladině spodní vody. Prorůstají směrem ke zdroji vody, čímž zabezpečují příjem vody z hlubších vrstev půdy. Hlouběji dorostou v půdách kamenitých nebo písčitých, než v utužených a s vysokým podílem jílovitých částic.

Obr. 4.2 Kořenový systém révového keře.

Podle COMASE a kol. (2010) dřevnatá část kořenového systému je považovaná za strukturální osu kořenového systému a zajišťují zejména transportní funkci. Tyto kořeny každoročně vytváří nezdřevnatělé, tenké postranní kořeny, tzv. absorpční kořeny, které představují primární místo příjmu vody a živin.

Tyto vedlejší kořeny se tvoří až po výsadbě a vyrůstá na nich poměrně velký objem kořenového vlášení. Toto vlášení slouží k příjmu vody a živin z půdy, čímž zabezpečuje kvalitní růst a vývoj révového keře. Důležité je proto kvalitně zapěstovat vedlejší kořeny již v prvních letech po výsadbě.

Těsně pod povrchem půdy se rozrůstají povrchové neboli rosné kořeny. Mohou růst z podnožové části rostliny, ale i z ušlechtilé odrůdy, pokud byly sazenice vysazeny příliš hluboko. Povrchové kořeny je třeba 1–4 roky po výsadbě pravidelně odstraňovat. Tehdy se tvoří nejčastěji a jestliže mají ke svému rozvoji prostor a podmínky, zakoření rostlina pouze těsně pod povrchem půdy. Pokud se neodstraní a rosné kořeny vyrůstají z ušlechtilé odrůdy, může se stát rostlina pravokořennou.

Kořenový systém je složen ze starších, zdřevnatělých kořenů, ale také objemem nových kořenů sloužících především k příjmu živin. Kořeny se podle jejich průměru dělí na dvě skupiny. Silné kořeny (o průměru větším než 2 mm) představují vysoký podíl kořenové biomasy. Vytváří architekturu kořenového systému, transportují vody a živiny a plní funkci zásobního orgánu. Jemné kořeny (o průměru menším než 2 mm) mají za úkol příjem vody a živin. Jde zejména o kořenové vlášení, které se vyvíjí následujícím způsobem.

Kořenový vrchol se skládá z kořenové čepičky a apikálního meristému, jenž zabezpečuje růst a vývoj kořene. K růstu dochází v prodlužovací zóně, které je dlouhá asi 2 mm. V kořenovém vrcholu dochází rovněž k tvorbě rostlinných hormonů – giberelinů a cytokininů. Tyto hormony se vodivými pletivy přesunují do nadzemní části keře, kde se podílí na udržování rovnováhy mezi podzemní a nadzemní částí keře, iniciací květenství a vývoji bobulí. Dělení buněk a tím růst kořenů je naproti tomu zabezpečován hormony auxiny, které se z vrcholků letorostů transportují do kořenů floémem (lýkem). Prodlužovací růst ovlivňují gibereliny. Za prodlužovací zónou kořene následuje vrstva kořenového vlášení zabezpečující příjem vody a živin. Navíc má toto vlášení schopnost uvolňovat organické látky do půdy a tím se podílet na rozvoji mikroflóry v kořenové zóně.

Kořenové vlásky jsou velice tenké (asi 10 µm v průměru) a pronikají i přes půdní póry o velikosti menší než 2 μm. Představují až 60 % z celkové plochy kořenového systému. Největší kořenová hmota se nachází obvykle v hloubce 0,3–0,4 m. Nejtenčí kořeny, které většinou slouží k příjmu živin, se nacházejí především v hloubce 0,1–0,6 m.

Nové kořeny bývají zpočátku bílé, po zhruba pěti týdnech hnědnou a po dalších 3–6 týdnech zčernají. Hnědnutí kořenů naznačuje pokles jejich metabolické aktivity a ukončení funkce příjmu vody a živin. Metabolická aktivita je nejvyšší u nových bílých kořenů. (COMAS aj., 2000)

Kořenový systém je v přímém vztahu s listovou stěnou keře. Její ztráta nebo poškození negativně ovlivní růst a vývoj kořenů.

Révové keře, které mají dobře vyvinuté tenké a silnější kořeny v optimálním poměru, jsou schopny vyživovat listovou stěnu, zabezpečit dostatečnou tvorbu zálistků a tím tvorbu kvalitních hroznů.

Počet kořenů v půdním profilu ve vztahu k produkované kvalitě hroznů sledovali ARCHER a HUNTER (2005).

Ve vinicích produkujících kvalitní hrozny by měl být poměr mezi tenkými a silnými kořeny větší než 3,5, pro produkci hroznů nízké kvality menší než 3.

Kořeny se vyvíjí v půdní profilu ve vertikálním i horizontálním směru. Tento vývoj ovlivňují fyzikální vlastnosti půdy a dostupnost vody, kyslíku a živin. Distribuce kořenů u jednotlivých podnoží může být proto ovlivněná i půdními vlastnostmi. Dostupnost vody v půdě je jedním z hlavních faktorů, které řídí růst a vývoj kořenů (EAPEN a kol., 2005). Kořeny potřebují vodu k růstu, pro dělení a vývoj buněk rostlinných pletiv a také pro příjem živin z půdy.

Tab. 4.1 Počet kořenů s různým průměrem ve vinici produkující hrozny vysoké kvality (ARCHER a HUNTER, 2005)

vinice

počet kořenů na m2 půdního profilu

poměr tenké kořeny : silné kořeny

průměr < 2 mm

průměr > 2 mm

1

445

85

5,2

2

519

97

5,3

Tab. 4.2 Počet kořenů s různým průměrem ve vinici produkující hrozny nízké kvality (ARCHER a HUNTER, 2005)

vinice

počet kořenů na m2 půdního profilu

poměr tenké kořeny : silné kořeny

průměr < 2 mm

průměr > 2 mm

1

128

76

1,7

2

136

59

2,3

Růst a uspořádání kořenového systému ovlivňuje mnoho faktorů – genetické vlastnosti podnožové odrůdy, fyzikální a chemické vlastnosti půdy, spon výsadby, především vzdálenost keřů v řadě, pěstitelský tvar, vodní hospodaření půdy nebo závlaha, způsob ošetřování půdy ve vinici a výživa a hnojení.

Chemické, a zejména fyzikální vlastnosti půdy určují ve velkém rozsahu povahu kořenového systému (SEGUIN, 1972). Kořeny se vytváří a také rozvětvují v pórovitých vrstvách půdy. Je dobře známé, že pronikání kořenů půdou může probíhat pouze tam, kde rozměry půdních pórů odpovídají rozměrům příslušných kořenů.

Kořeny jsou dočasně blokovány zhutněnými horizonty (jílovité vrstvy s pevnou strukturou nebo železité konkrece) a mohou proniknout pouze tehdy, když je nalezena rozrušená úroveň v půdním profilu (SEGUIN, 1970). V tomto případě je zřejmé, že struktura půdy je důležitější než textura půdy.

Při porovnání růstu kořenů v písčité a jílovité půdě je vývoj kořenů přibližně do hloubky 50 cm velmi podobný.

Písčité půdy s nízkým obsahem organické hmoty, které rychle vysychají, nevytvářejí příznivé prostředí pro růst kořenů. Na takových půdách potom mohou kořeny směřovat hlouběji, jak ukazuje obrázek 1. Půdy s jílovitými částicemi jsou v tomto směru příznivější. Vysoký podíl jílovitých částic ale podporuje utužení půdy a růst kořenů znesnadňuje.

Z pohledu vývoje kvalitního kořenového systému je optimální přibližně rovnoměrné rozdělení kořenů v půdním profilu do hloubky 80–100 cm, protože tato kořenová hmota představuje hlavní sorpční plochu révy vinné ve vztahu k živinám a vodě. Vodu je pak přirozeně možné získávat i z hlubších vrstev půdy, díky hlouběji rostoucím hlavním kořenům.

Tento obrázek ukazuje hustotu kořenů ve vztahu ke kmínku révového keře. GISLAGHI a kol. (2017) uvádí, že největší hustota kořenů je v blízkosti kmínku. Hustota kořenů potom postupně klesá až do vzdálenosti 0,8 m od kmínku. Velmi důležitý je proto také způsob ošetřování příkmenného pásu. Výrazná konkurence a sucho v příkmenném pásu může výrazně ovlivnit vývoj kořenů.

Obr. 4.3 Porovnání počtu kořenů a vlhkost půdy v písčité a jílovité půdě (TOMASI, 2016)

Obr. 4.4 Příklad půdního profilu s optimálním rozložením kořenového systému v jílovito-hlinité půdě (TOMASI, 2016)

Obr. 4.5 Rozdělení kořenů v půdě u odrůdy Palomino/161-49 Couderc. (CHAMPAGNOL, 1984)

4.2.1 Druhy dřeva a morfologická stavba letorostů

4.3 Květ a květenství

4.4 Listy a zálistky

4.5 Význam fotosyntézy a dýchání