Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Lucia Mazúchová, PhD., Mgr. Andrea Porubská

Respekt a úcta v porodnictví

Překlad: Ludmila Míčová
Recenzenti: doc. MUDr. Erik Kúdela, PhD., Mgr. Eva Hendrych Lorenzová, Ph.D., prof. PhDr. et Bc. Ľudmila Matulníková, PhD., prof. MUDr. Michal Zikán, Ph.D.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2022
Cover Photo © depositphotos.com, 2022
Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 8700. publikaci
Odpovědná redaktorka Karla Hejduková
Sazba a zlom Josef Lutka
Obrázky nakreslily Martina Greštiaková, Terézia Jančeková a Daniela Ščepková
Počet stran 112
1. vydání, Praha 2022

Vytiskla TISKÁRNA V RÁJI, s.r.o., Pardubice

Autoři a nakladatelství děkují společnostem HELAGO – SK s.r.o., Medplus s.r.o., ShuTech s.r.o., Union zdravotná poisťovňa, a.s.a Mgr. Mičudová Jarmila, Zdravotnícke zásobovanieKarvaša Bláhovca 161, Vrútky
Zásobovanie zdravotníckym materiálom od A po Z pre Vaše zdravotnícke zariadenie.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-271-6704-3 (ePub)
ISBN 978-80-271-6703-6 (pdf)
ISBN 978-80-271-3508-0 (print)

Poděkování

Rády bychom poděkovaly recenzentům knihy prof. MUDr. Michalovi Zikánovi, Ph.D., prof. PhDr. et Bc. Ľudmile Matulníkové, PhD., doc. MUDr. Erikovi Kúdelovi, PhD., a Mgr. Evě Hendrych Lorenzové, Ph.D., kteří pozitivním kritickým přístupem a cennými připomínkami pomohli ke zpřesnění, k obohacení a k finální verzi této monografie.

Naše upřímné poděkování patří i komunitní porodní asistentce, zakladatelce a ředitelce obecně prospěšné společnosti Porodního domu U čápa, o.p.s. www.pdcap.cz Zuzaně Štromerové, která věnovala čas přečtení rukopisu a která svým praktickým náhledem a podnětnými komentáři byla přínosem pro tuto publikaci.

Díky patří i našim respondentkám, které se zapojily do výzkumné studie a bez kterých by se nedal výzkum zrealizovat.

Velké poděkování patří také Mgr. Vlastě Wirthové, vedoucí redaktorce vydavatelství Grada Publishing za její doprovázení, ochotu a pomoc při vydání monografie.

Na závěr děkujeme i našim rodinám za trpělivost, pochopení a podporu během psaní publikace.

Předmluva

Porod představuje výjimečný okamžik, se kterým se pojí množství očekávání a někdy i hodně frustrace. Rodička je během porodu mimořádně citlivá na všechno, co se kolem ní děje. Jedná se o chvíli zrodu nového života, jejího dítěte. Moment, který si žena navždy zapamatuje. Porodní zkušenost může mít pro ni krátkodobý, ale i dlouhodobý vliv na její psychické a fyzické zdraví. Uspokojivý porodní zážitek přispívá u žen k sebeúctě, posiluje jejich psychickou odolnost v rodičovství a usnadňuje adaptaci na mateřskou roli. Každá rodička je výjimečná, má svůj vlastní příběh, prožívá tuto chvíli individuálně, a proto kromě dodržování standardů je zapotřebí individuální přístup a flexibilita. Přestože zdravotníci i žena mají stejný cíl – porodit zdravé dítě v průběhu úspěšného nekomplikovaného porodu, jejich pozice a celková situace se výrazně liší. Zatímco zdravotník je na své „domácí půdě“, je profesionál a především si chce zodpovědně odvést svou práci, na druhé straně je žena, která se nachází ve zcela odlišné situaci, a to pod vlivem hormonálních procesů, bolesti, strachu, očekávání, ale zejména před zcela jedinečnou událostí, která ji může naplnit, posílit v její nové roli matky nebo naopak může způsobit hluboké zklamání, dokonce až traumatický zážitek. Zdravotníci by měli přihlížet ke skutečnosti, že žena se cítí oslabená. Je třeba ji proto podpořit, posílit její důvěru v její přirozenou schopnost porodit. Povzbudit ji, že je to právě ona, která přivádí na svět dítě, a proto má právo autonomně být účastná procesu porodu. Empatie, vstřícnost, dostupnost zdravotníků, informovanost, správná komunikace, možnost spoluúčasti rodičky na rozhodování a její kontrole nad porodním procesem, ochrana intimity, soukromí, respektování fyziologie porodu a jeho vlastního tempa, vyhýbání se zbytečným zásahům do porodního procesu, respektování osobních přání rodičky zajištění prostředí, kde se žena bude moci pohybovat, svobodně si vybrat polohu pro porod dítěte, či vytvoření podmínek pro podporu bondingu mezi matkou a dítětem podle doporučených postupů jsou významné součásti respektující péče.

Za poslední období dochází stále častěji k rozporům mezi zdravotníky a rodičkami a to zvláště vlivem sociálních sítí, kde se ženy navzájem podporují v odvážné myšlence, že si mohou porod řídit samy, že zdravotníci mají povinnost řídit se bezvýhradně podle jejich přání a že všechny zásahy do porodu jsou vždy škodlivé apod.

Stejně jako jsou respekt a úcta důležité pro rodičku, jsou důležité i pro poskytovatele porodnické péče při vykonávání jejich náročné a zodpovědné práce. Respekt, úcta a důvěra ke zdravotníkům ze strany rodiček jsou pro ně posilující a vedou k pocitu smysluplnosti jejich práce, jakož i k následnému poskytování respektující péče.

Věříme, že publikace přispěje k většímu respektu a úctě v porodnictví.

autorky

Úvod

Monografie přináší jedinečný a komplexní pohled na problematiku respektu a úcty v porodnictví z hlediska vědecky ověřených poznatků. Cílem této vědecké publikace je zprostředkovat poskytovatelům porodnické péče pohled na respektující péči během porodu, jejímž středem je rodící žena a její dítě. Základem a jedním ze základních pilířů zdravotní péče o ženu během porodu by mělo být poskytování respektující péče, uznání ženy jako jedinečné bytosti, uspokojení jejích individuálních potřeb, přihlížení k jejímu emocionálnímu stavu, důstojnosti, autonomii a podílení se na vytváření pozitivní zkušenosti s porodem, což je v klinické praxi často přehlíženo. Podle WHO byly uctivá, respektující péče a autonomie žen vyzdviženy jako hlavní složky vysoce kvalitní péče.

Obsah monografie je rozdělen do pěti kapitol. První kapitola se zabývá autonomií ženy, zvláště její autonomií během porodu, jejími právy a potřebami. Druhá kapitola popisuje respektující péči během porodu, konkrétně se věnuje spoluúčasti rodičky na rozhodování, kontrole rodičky nad porodním procesem, porodnímu plánu, podpoře fyziologie a přirozených procesů porodu a podpoře bondingu po porodu. Ve třetí kapitole se zabýváme přístupem zdravotníků při poskytování respektující péče během porodu, blíže uvádíme potřebné charakteristiky poskytovatelů respektující péče a zvlášť se věnujeme poskytování respektující péče porodní asistentkou. Čtvrtá kapitola popisuje nerespektující péči během porodu, její příčiny a důsledky. Pátá kapitola představuje výzkumnou část monografie, která obsahuje výsledky originální studie zaměřené na zkoumání respektující péče během porodu. V podkapitolách jsou popsány cíle výzkumné studie, výzkumný soubor, metodika, výsledky a diskuse. V závěru jsou shrnuty výsledky studie a navržena doporučení pro praxi.

Monografie je určena pro odbornou veřejnost, zvláště pro poskytovatele porodnické péče – pro lékaře (gynekology-porodníky), porodní asistentky, sestry i pro psychology, pedagogy v oboru porodní asistence, ošetřovatelství. Může být přínosem i pro studenty porodní asistence, ošetřovatelství v pregraduální a postgraduální přípravě, pro laickou veřejnost (těhotné ženy) se zájmem o vědecky podložené informace o respektující péči o rodičku během porodu.

1Autonomie ženy

Vcivilizovaných zemích se vsoučasné době stále méně setkáváme spředsudky vůči ženám, které zastávají významné pozice vrůzných oblastech společenského života. Dnes jsou již práva žen chápána jako integrální anedílná součást univerzálních lidských práv, avšak nebylo tomu tak vždy acesta ktakovému výsledku byla vhistorii poměrně dlouhá anesnadná. Bohužel, vněkterých zemích stále neplatí plnohodnotná rovnost mezi mužem aženou aženy jsou podceňovány (Mesochoritisová, 2018).

Autonomie (nezávislost) se považuje za nezbytnou pro rozhodování vrůzných situacích zdravotní péče, od hledání avyužívání zdravotní péče až po výběr zmožností léčby (Osamor, Grady, 2016).

Vliteratuře ozdraví matek se rozhodovací schopnosti žen voblasti využívání zdravotnických služeb často diskutují pomocí konceptu autonomie (Woldemicael, Tenkorang, 2010).

Ikdyž oautonomii žen se často hovoří vmnoha studiích, zejména oreprodukčních otázkách, neexistuje jediná široce akceptovaná definice, která představuje více dimenzí autonomie (Woldemicael, Tenkorang, 2010). Adhikari, Sawangdee (2011) autonomii definují jako schopnost asvobodu jednat nezávisle. Autonomie zahrnuje schopnost žen formulovat strategická rozhodnutí, kontrolovat zdroje apodílet se na rozhodování. Vědci také identifikovali některá zpřímých opatření autonomie žen, mezi něž patří přístup ke zdrojům akontrola nad nimi, účast na ekonomických rozhodnutích, sebeúcta amobilita.

Autonomie žen je multidimenzionální koncept, který zahrnuje kontrolu nad zdroji (fyzickými, lidskými, intelektuálními afinančními) aideologiemi (víra, hodnoty, postoje, vnitřní síla, sebeúcta asebedůvěra), což ssebou nese zvýšené sebevědomí avnitřní transformaci vědomí člověka. Toto umožňuje ženě překonat vnější bariéry azískat přístup ke zdrojům nebo změnit tradiční ideologie (Tiruneh et al., 2017).

Vmnoha společnostech, zejména vrozvojových zemích nebo zemích snízkým příjmem, postavení žen často omezuje jejich autonomii aschopnost rozhodovat omnoha aspektech jejich vlastního života. Závisí to na sociálních strukturách, které přísně definují role mužů ažen ajsou obvykle zakotveny vnáboženských, kmenových asociálních tradicích. Tato omezení často definují okolnosti, za kterých mají nebo nemají ženy autonomii při rozhodování ovlastním zdraví (Osamor, Grady, 2016).

Vněkterých zemích je autonomie žen ovlivněna jejich sociodemografickými statusy, příjmy aúrovní vzdělání partnera (Osorio et al., 2015). Olani et al. (2019) uvádějí, že postavení žen (parita, počet živých dětí, vzdělání), sociálně-ekonomické, sociálně-kulturní faktory jsou spojeny sautonomií žen. Ženy, které mají vyšší autonomii, využívají více služeb zdravotní péče pro ženy matky než ženy somezenou nebo nízkou autonomií. Také Adhikari (2016) zjistil, že autonomie žen je silným prediktorem využívání služeb zdravotní péče pro matky. Autonomie rozhodování je vsouladu scelkovým blahobytem, zejména pokud jde ozdraví matek adětí arozhodování ozdravotní péči užen hraje roli vjejich chování při hledání zdravotní péče (Ameyaw et al., 2016).

1.1Autonomie ženy během porodu

Respektování autonomie ženy během porodu je klíčovým faktorem porodnické péče orodičku (Attanasio, 2018). Chervenak, McCullough (1997) ji definují jako respektování integrity hodnot klientky, její víry, perspektivy jejích zájmů apoužívání pouze takových klinických strategií, které mohou být realizovány sjejím souhlasem na základě informované volby.

Zhistorického pohledu byl porod tradičně ženskou aspolečenskou událostí, přičemž většina žen rodila ve známém domácím prostředí snepřetržitou podporou porodní báby či babice adalších žen, které se vzájemně znaly (Westergren et al., 2019).

Názory apostoje krodící ženě aporodům se vprůběhu jednotlivých historických období lišily aměnily. Vminulosti byl porod posuzován jako přirozený fyziologický proces, který byl mimo kompetence medicíny. Průběh porodu určovaly přírodní síly anevyžadovaly se lékařské postupy, nebo pokud ibyly, šlo omalou menšinu případů. Ve druhé polovině 20. století, která se pojí sintenzivnějším rozvojem gynekologie aporodnictví asouvisejících technologií, se těhotenství aporod staly předmětem lékařské pravomoci. Porod se pomalu stal medicínskou událostí, porodní asistentky byly zporodního procesu vytlačeny medicínou aženy během porodu byly začleněny do lékařského modelu péče. Rozvoj afunkce lékařského povolání byly založeny na biomedicínském modelu, který předpokládal, že existuje biofyzikální vysvětlení, které lze objektivně definovat pro každou nemoc. Při sledování těhotenství aporodu získala technologie větší roli vpřesvědčení, že pomocí ní dokážeme překonat nebo ovládnout přírodu. Ztohoto pohledu bylo 20. století poznamenáno velkými změnami vporodních praktikách adokonce ivkoncepci těhotenství aporodu obecně. Tělo ženy aplod byly pod kontrolou medicíny (Prosen, Krajnc, 2013). Pozitivem je, že bylo dosaženo značného pokroku ve zlepšování zdraví matek na celém světě, globálně se snížila úmrtnost matek, avšak těhotenství aporod začaly být vnímány spíše jako medicínský problém než přirozený stav (Sedigh Mobarakabadi et al., 2015). Medicínské postupy ke zvládnutí komplikací spojených stěhotenstvím nebo porodem mohou ve skutečnosti zachránit životy lidí. Používání těchto postupů vnormálních situacích však může být pro matky anovorozence nákladné ariskantní amůže také ovlivnit sociální konstrukci porodu apéči omatku (Christiaens et al., 2013). Vmedicínském kontextu se stěhotnými ženami zachází jako sosobami vyžadujícími lékařskou péči. Tento přístup vede květší závislosti na zdravotnických pracovnících (Sedigh Mobarakabadi et al., 2015). To se odrazilo ina způsobu rození. Od zákazu pohybu během první doby porodní, přes supinační polohu během druhé doby porodní, po zákaz přijímání tekutin či jakékoli stravy apodobně. Co lze vprocesu medikalizace vytknout, je především nedostatečná komunikace ze strany zdravotníků, nedostatek nebo popření kontroly žen nad jejich vlastním tělem. Převažující biomedicínský model nezahrnuje holistický přístup, který bere vúvahu ivůli ženy během porodu. Sociální koncepce těhotenství aporodu jako nemoci postupně vedla ke zvýšení počtu lékařských zákroků voblasti porodnické praxe. Konceptualizaci těhotenství aporodu jako rizikového stavu lze považovat za příčinu technologického rozvoje (Prosen, Krajnc, 2013), avšak isamotný technologický rozvoj můžeme považovat za příčinu toho, že ženy ztrácejí kontrolu nad svým těhotenstvím aporodem.

Podle Matura (2012) nové diagnostické nástroje znamenají také větší šance na objevení nemocí. Toto spolu slékařskými intervencemi poskytuje ženám pocit kontroly nad potenciálně nebezpečným procesem. Mezi těmito intervencemi jsou nejběžnější: kardiotokografie, epidurální analgezie, amniotomie, indukce porodu, elektivní císařský řez aepiziotomie (Behruzi et al., 2010). Tyto intervence postavily matku do role pacientky asnižují její pocit kontroly nad vlastním tělem, ikdyž mají své místo vopodstatněných případech (Prosen, Krajnc, 2013).

Dnes procházíme dalším procesem, ato je proces humanizace porodu, abychom opět navrátili přirozenost porodu ise všemi výdobytky moderního zdravotnictví. Za určitých okolností jsou bezpochyby potřebné lékařské přístupy apostupy, ale nadměrná expanze léčby zasahuje do rozhodování matek oporodu. Je třeba zabránit nepříznivým účinkům medikovaného porodu apodpořit přirozený porod žen (Sedigh Mobarakabadi et al., 2015).

Humanizace porodu znamená pochopení, že žena, která rodí, je lidská bytost azajištění toho, aby ji její zkušenost sporodem naplňovala aposilovala. Humanizace porodu podporuje postavení žen aposkytovatelů péče tím, že zohledňuje humanizované hodnoty, jako jsou emocionální stav žen, jejich hodnoty, víra asmysly pro důstojnost aautonomii během porodu. Žena se stává centrem porodu akontroly, přičemž přijímá všechna rozhodnutí otom, co se stane (Prosen, Krajnc, 2013).

Přestože existuje jen málo důkazů otom, jak autonomie ovlivňuje výsledky matek anovorozenců, existují značné důkazy otom, že si ženy cení respektování své autonomie (Afulani et al., 2020; Downe et al., 2018).

1.2Práva žen během porodu

Povinnost státu je dohlížet na to, aby byla všechna lidská práva žen vsouvislosti sporodem dodržována. Jeho povinností je daná práva chránit, respektovat anaplňovat, přičemž této povinnosti se nemůže zbavit (Debrecéniová, 2015).

Aliance bílé stužky vydala Listinu všeobecných práv těhotných žen (2011), ve které zdůrazňuje, že každá žena má právo na péči osexuálně-reprodukční zdraví založenou na úctě adůstojnosti.

1.2.1Právo na informovanost

1.2.2Právo na přítomnost blízké osoby

1.3Potřeby žen během porodu

Tab. 1 Potřeby ženy během porodu (Iravani et al., 2015)

Potřeby

Podkategorie

fyziologické

psychologické

informační

sociální avztahové

úcta

ochrana