Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Marie Diederichová

Soběstačnost
Vlastní záhony, slepice i zavařeniny

Jako svou 9236. publikaci vydala Grada Publishing, a.s.,
U Průhonu 22, Praha 7, obchod@grada.cz, www.grada.cz

Překlad Jan Matuška
Jazyková redakce Ivana Vaňkátová
Odpovědná redakce Hana Fruhwirtová
Sazba Miroslav Ferdinand

Obálka a sazba, ilustrace včetně grafického zpracování: Aimée Wald – Kommunikationsdesign, www.aimeewald.com
Fotografie: všechny Janis Jean Stoyeová a Lorena Jurschová, s výjimkou:
Marie Diederichová: 50 a násl. str., 63, 75, 86, 98, 100, 106, 110, 122, 134, 146, 150, 153, 170, 188, 207 (nahoře), 224, 226, 257, 299
Osias Jalane: 173, 183
Jacky Küstnerová: 206
Rupert Pessl: 45, 69 (2. řada uprostřed a 3. řada vlevo), 92, 112, 133, 144, 148, 152, 155 a násl. str., 164, 166 a násl. str., 191, 193
iStock: 94, 104, 114, 116, 136, 140, 168, 180, 190
Fabian Weiss: 96, 120, 126, 141, 143, 160, 176, 192, 194 a násl. str.
Ilustrace na str. 240 v návaznosti na: Brörkens, Nina (2010): Ziegen: Artgerecht und natürlich halten, Kosmos Verlag.

Löwenzahn Verlag in der Studienverlag Ges.m.b.H., Innsbruck 2022
Počet stran 304
1. vydání, Praha 2024
Vytisklo TISK CENTRUM s.r.o., Moravany u Brna

ISBN 978–80–271–7268–9 (ePub)
ISBN 978–80–271–7267–2 (pdf)
ISBN 978–80–271–3895–1 (print)

O ZELENINOVÝCH ZÁHONECH, KOZÁCH, ZAVAŘOVACÍCH SKLENICÍCH A DÓZÁCH: MOJE CESTA K JEDNODUCHÉMU ŽIVOTU

MŮJ SEN O SOBĚSTAČNOSTI: VŠECHNO TO ZAČALO NĚKOLIKA CHUNDELATÝMI KOZAMI…

„Všechno nejlepší k narozeninám, maličká,“ řekl otec a položil mi ruku na rameno. Proč zrovna teď? Už mi přeci gratuloval ráno. Po vydatné narozeninové snídani a dvanácti sfouknutých svíčkách (hned na první pokus!) jsme se vydali na procházku. A samozřejmě jsem se zastavila na pastvině, kde jsme teď stáli, abych se podívala na tři krásné kozy, které ležely vedle přívěsu pro koně a přežvykovaly.

„To jsou tvoje kozy,“ řekla máma – a já na ni vykulila oči. „Moje?“ vydechla jsem. „Opravdu?“ Začala jsem poskakovat radostí a padla jsem rodičům do náruče. Kdo by si pomyslel, že podlehnou mým nekonečným prosbám a skutečně mi dovolí chovat kozy?

Kolikrát mi kázali, že žijeme ve městě, a ne na farmě? A kolikrát mě poučovali o zodpovědnosti, kterou zvířata přinášejí, a o tom, že jsem na to ještě příliš malá?

Neměla jsem tušení, jak vypnout elektrický ohradník. Otec mi pomohl a já jsem doklopýtala přes pastvinu ke svým prvním vlastním kozám. Byly docela krotké a trpělivě mě nechaly, abych je jednu po druhé vzala do náruče a zabořila jim obličej do srsti. „Děkuji.“ To bylo jediné, na co jsem se zmohla, když jsem dostala ten nejlepší dárek. „Jsou skvělé!“

Nevím, kde se ve mně vzala ta vroucí touha mít vlastní malou farmu – prostě ji mám, co si pamatuji. Ze svého prvního kapesného jsem si našetřila na knihu o soběstačnosti. Také si živě vzpomínám, jak jsem se pokaždé přehrabovala v babiččiných sáčcích se semínky, když jsem ji přijela navštívit.

Ráda mi jich vždycky pár dala a ještě téhož dne jsem je zasela do květináčů na střešní terase u rodičů.

Můj přítel, se kterým jsem se o sedm let později přestěhovala do našeho prvního vlastního bytu, to se mnou neměl jednoduché. Nejenže jsem začala malou zahrádku, která byla součástí bytu, měnit na zeleninové políčko, zatímco uvnitř stále ještě stály stěhovací krabice. Netrvalo dlouho a přinesla jsem dvě nemocné slepice, které jsem několik týdnů ošetřovala v naší koupelně. A nejsem si jistá, jestli si uvědomil, jak často se bude muset jeho auto v příštích letech používat pro nouzové převozy koz a že vrstva hlíny v prostoru pro nohy u sedadla spolujezdce bude od nynějška pevnou součástí interiéru vozu.

Když se nám narodil syn, měla jsem pro pěstování vlastních potravin ještě větší motivaci. Chtěla jsem, aby to, co jí, bylo opravdu dobré. A co je lepší a čerstvější než zelenina, která roste přímo za oknem kuchyně? Nebo nejchutnější míchaná vajíčka s rajčaty na světě z čerstvě snesených vajec, ozdobená několika bylinkami ze zahrady?

Začala jsem přemýšlet o tom, jaké dětství bych chtěla svému synovi dopřát. Nebylo by skvělé, kdyby mohl trávit dny venku na čerstvém vzduchu, vyrůstat společně se zvířaty a učit se od útlého věku, co to znamená žít s přírodou, a ne proti ní? Viděla jsem ho, jak bosý běhá po velké zahradě, v ruce mrkev, kterou utrhl ze záhonu, a v podpaží nese slepici. Skutečnost, že už jsem nebyla zodpovědná jen za sebe, ale i za něj, mé sny jen podpořila.

Měla jsem také přesné představy o tom, co a kde chci studovat: Chtěla jsem studovat ekologické zemědělství a nic jiného. A můj přítel (je to miláček!) se skutečně místo do Berlína, Lipska nebo Hamburku se mnou přestěhoval do Kleinalmerode, malé vesničky, kde jsou jen lesy, louky a hned za rohem zemědělská univerzita.

Jediný nedostatek: Náš byt neměl zahradu, ani metr čtvereční. Netrvalo však dlouho a seznámila jsem se s majiteli všech zarostlých pozemků v okolí, většinou starými lidmi, kteří se už o vlastní půdu nemohli starat a jejichž děti se už dávno odstěhovaly do města. Všichni byli nadšení, když jsem jim navrhla, že bych mohla tyto plochy využívat jako pastviny, zahradničit na nich a na oplátku je udržovat. Najednou jsem měla dostatek prostoru, abych mohla vyzkoušet všechno, o čem jsem kdy snila. Mé stádo koz se rozrostlo, pořídili jsme si více slepic a poprvé jsem vypěstovala tolik ovoce a zeleniny, že jsme museli dokupovat jen málo. A postupně pro zeleninu a podobné věci začal nacházet porozumění i můj přítel, který byl zpočátku skeptický, takže na zahradě už dávno nepracuji sama, ale děláme téměř vše jako rodina.

Kdyby mi někdo před šesti lety řekl, že si toho, co jíme, vypěstujeme a vygenerujeme tolik tak rychle, nikdy bych mu nevěřila. Všude jsem četla, že je lepší začít pomalu a nepřepínat se. A myslím, že je to cenná rada – koneckonců není nic horšího než hodit ručník do ringu, protože jste si toho na sebe vzali příliš mnoho. Jenže tahle rada držela mé sny při zemi.

Měla jsem sice představu rozlehlé, bujné, obrovské zahrady s dostatkem ovoce a zeleniny pro naši rodinu, vlastních slepic, domácího chleba, sýra, mléka a masa z vlastních zvířat (pokud si chcete přečíst více o mém názoru na etickou konzumaci masa, přejděte na stranu 241). Ale myslela jsem si, že než k tomu dojde, uplynou desítky let.

A tradá: Jakmile jsme začali náš sen jednoduše uskutečňovat, netrvalo ani tři roky, než jsme se dostali přesně tam, kde jsem vždycky chtěla být. Ovoce a zeleninu si pěstujeme téměř výhradně sami, jíme pouze vejce od vlastních slepic, pečeme si vlastní chléb, podle možností pijeme vlastní mléko a jíme čerstvý sýr feta, camembert, jogurt, zmrzlinu, klobásy a maso z vlastních zvířat. A to vše vedle práce na plný úvazek, studia, dítěte a všeho ostatního, co život přináší. Mezitím se stalo mým povoláním ukazovat ostatním lidem, jak se mohou sami zásobit ze své zahrady. A protože je to zdaleka ta nejlepší práce na světě, pracuji na plný úvazek v naší malé útulné kanceláři Wurzelwerk, plánuji videa pro své kurzy soběstačnosti, píši návody (nebo knihy) a pomáhám účastníkům kurzů s dotazy týkajícími se zahrady nebo slepic. Soběstačnost a práce na plný úvazek tedy nemusí být v rozporu, naopak: Po dlouhém dni v kanceláři se toužím uklidnit rytmickým crčením mléka do kbelíku na dojení, udělat si pohodlí na zahradní lavičce se slepicí a dobrou knihou, nebo se toulat po zahradě s košem na úrodu a přemýšlet, co bychom mohli večer uvařit.

Rýpat se v zemi, trávit každý den pod širým nebem a uprostřed bujících záhonů? Neznám nic krásnějšího.

Podívejme, kdo se schovává za kozím chlívkem.

Nechci nikoho klamat: Soběstačnost na této úrovni může být zatraceně náročná. Když vaši láskyplně opečovávanou a udržovanou zeleninovou zahrádku během krátké doby zcela sežerou králíci. Když v mrazu taháte kbelíky s vodou, abyste zvířatům vyměnili pitnou vodu, která po několika hodinách opět zamrzne. Nebo když má vaše milovaná dojnice nádor na děloze a vy nevíte, jestli přežije porod tří kůzlat, co nosí v bříšku. Takové chvíle přijdou, tomu se nedá zabránit. Ale: Kromě těchto komplikací není soběstačnost zdaleka tak časově náročná, jak si pravděpodobně v současné době představujete.

Naše zahrada nás „stojí“ v průměru 3 hodiny práce týdně a zvířata dalších 5 hodin. Pak potřebujeme ještě čas na uchování a konzervaci sklizně a také mléko se musí zpracovat. Celkově to vychází asi na 10 hodin, což není mnoho, když uvážíte, že se o práci můžete podělit s ostatními členy rodiny.

Na začátku nám to samozřejmě trvalo déle, protože jsme se museli naučit všechny nové dovednosti a v podstatě jsme neměli ponětí, co vlastně děláme. Ale jsem si naprosto jistá: Dostali bychom se do tohoto bodu mnohem rychleji, kdybychom měli dostatek odvahy nebo víry, že je to možné. Pokud jsem se za posledních několik let něco naučila, tak je to toto:

Sněte o velkých cílech a věřte si, že jich dosáhnete

Pokud sníte o velké zahradě nebo chcete chovat zvířata pro vlastní potřebu, začněte! A udělejte to hned, ne až příští rok, až vaše dítě nastoupí do školky nebo až půjdete konečně do důchodu. Existuje tisíc důvodů, proč se to „zrovna teď nehodí“. Ale ten „správný okamžik“, na který čekáte, pravděpodobně nikdy nenastane.

Jediné, co potřebujete, je touha učit se novým věcem a dostatek vytrvalosti, abyste vydrželi, když to půjde ztěžka (protože to určitě půjde!). Pak dokážete všechno, co si usmyslíte, tím jsem si jistá!

Existuje tolik úžasných důvodů, proč být alespoň do určité míry soběstačný: naše životní prostředí, naše mysl a tělo, nezávislost, svoboda, budoucnost… A obrovská zábava. Je příjemné vědět, odkud pochází jídlo, které máte na talíři. Je příjemné sáhnout do půdy, zasít, sklidit a pochutnat si. Je dobré slyšet kdákání slepic nebo nevěřícně naslouchat květinové louce, protože včely bzučí a sbírají, až to nemohou unést. Je fantastické, když se vůně čerstvě upečeného chleba rozšíří po celém domě a celá rodina se sejde v kuchyni, aby se přetahovala o „patku“ (při krájení chleba). Je radost otevřít uprostřed zimy zavařovací sklenici a připomenout si chuť léta. Jste pyšní na to, že můžete na kolovrátku spřádat vlnu a plést těm nejmenším čepice. To vše neznamená jen soběstačnost, ale především znovuobjevit sebe sama a život a získat nový vztah k přírodě.

V této knize vás chci vzít za ruku a ukázat vám, jak může soběstačnost vypadat. Soběstačnost se stala módním slovem, o kterém se dnes všude píše – a to je dobře. Protože nás nutí přemýšlet o své spotřebě, o společnosti, ve které žijeme. Ale je také děsivé. Soběstačnost je totiž velké slovo, které pro mnohé znamená: všechno, nebo nic.

Přitom může vypadat úplně jinak. Nejde o to dělat všechno dokonale, ale najít si svou vlastní cestu.

Možná hledáte inspiraci, jak si věci obstarávat postupně sami? Možná chcete pěstovat veškerou svou zeleninu, nebo třeba jen rajčata – protože je máte tak rádi? Možná plánujete konečně sdílet prostor na zahradě s roztomilými slepicemi a drzými kozami? A možná jen chcete vědět, jak příští rok přežijete cuketovou nadílku?

Bez ohledu na to, kde se nacházíte nebo co máte na srdci, na všechny tyto myšlenky existuje jen jedna odpověď: Věřte si.

Vydejte se na dobrodružnou cestu
k soběstačnosti!

HLEDÁNÍ KOŘENŮ – ANEB: CO VLASTNĚ ČLOVĚK POTŘEBUJE?

KAŽDÁ SLEPICE MÁ VLASTNÍ OSOBNOST.

Velkou otázkou, kterou si klademe stále častěji, je, co skutečně potřebujeme. Nebo jinak řečeno: Nešlo by to jednodušeji, nemohlo by to být snazší? Mnoho lidí touží po zpomalení, chtějí toho méně. Práce na zahradě, vytváření něčeho vlastníma rukama a vnímání větru a počasí přináší pocit pevné půdy pod nohama. A večerní posezení u táboráku je mnohem uspokojivější než další sledování nekonečných seriálů.

Krása soběstačnosti, ať už částečné, nebo úplné, spočívá v tom, že si člověk znovu váží zeleniny, ovoce, jídla obecně, zvířat – a věcí, na které jsme si už tak zvykli, že ani nevíme, odkud pocházejí a jak vznikají. Čerstvá letní zelenina, jako jsou rajčata a cukety, je k dispozici pouze v teplých měsících. To, co na první pohled vypadá jako život v nedostatku, je ve skutečnosti pravým opakem: Nedovedete si představit, jak moc se těšíme na první sklizeň rajčat. Sladká chuť doma vypěstovaných rajčat je prostě nesrovnatelná. A jakmile si na to zvyknete, nebudou mít vodnatá zimní rajčata vypěstovaná v chladných měsících někde daleko ve skleníku šanci.

Slepice si v zimě také dávají pauzu od snášení – my se sice zaopatříme a vejce si přes léto uložíme na zimu, ale jakmile dojdou, dáme si pauzu i my a nemůžeme se dočkat, až se dny začnou prodlužovat a naše slepice se opět pustí do snášení (Chcete se o tom hned teď dozvědět víc? Viz strana 15). První vejce v roce je vždy malý svátek.

Známe příběh potravin, které sami pěstujeme. To, co jíme, jsme vyrobili vlastníma rukama. A to je prostě dobrý pocit. Každý, kdo si vyzkouší soběstačnost, je automaticky okouzlený: Chlebem, který si sám upekl, nejrůznějšími barvami, kterými mohou zářit slepičí vejce, nebo chutí doma vypěstované mrkve, na kterou už vlastně zapomněl. Soběstačnost je kouzelná!

Takže. Co skutečně potřebujeme? Co chceme dělat sami a především: Co vlastně dokážeme udělat sami? A co nám vyhovuje? To jsou velké otázky, které se objevují hned na začátku. Protože být soběstačný znamená také plánovat.

Jsem přesvědčená, že byste si měli hodně věřit. Ale chtít to udělat všechno najednou a hned začít s úplnou soběstačností je (téměř) nemožné – přinejmenším pokud jste zatím na úplném začátku a musíte si všechny staré dovednosti a schopnosti znovu osvojit. Proto vám chci touto kapitolou pomoci rozhodnout se, kde, propánajána, začít, když máte hlavu plnou nápadů a srdce plné snů. Co všechno je potřeba k dosažení soběstačnosti a jak je to časově náročné? Pojďme společně zjistit, jaké by měly být vaše další kroky!

Máte chuť si naplnit břicho? Vyrazte do zahrady!

Svůj první zeleninový záhon můžete založit během chvilky a se správným pěstebním plánem a několika zeleninovými rostlinami vhodnými pro začátečníky budete mít brzy první úrodu. Postupně se budete moci pustit i do náročnějších kandidátů ze zeleninového světa a sami si vypěstovat paletu nejrůznějších druhů zeleniny – včetně starých, téměř zapomenutých rostlin, které neseženete v žádném supermarketu.

Nejprve byste však měli myslet na ovoce. Než začne plodit ovocný strom, trvá to na rozdíl od zeleniny mnoho let. S výsadbou sadu tedy nemůžete začít dostatečně brzy. Možná znáte přísloví: „Ideální doba pro výsadbu stromu byla před 20 lety. Druhý nejlepší čas je teď.“

Myslím, že co se týká zeleniny, je reálné být do značné míry soběstačný alespoň v létě (pokud je to váš plán) tak za dva roky. Není to tak složité, jak si mnozí myslí. A jak budete postupně získávat zkušenosti, nakonec se naučíte, kdy co a kam sázet, abyste byli v zelenině soběstační celoročně. Takže pokud chcete začít se záhony, květináči, semínky a rostlinkami, přečtěte si kapitolu „Zahrada samozásobitele – aneb: Vlastní supermarket pod širým nebem, který pro vás má otevřeno dnem i nocí“ začínající na straně 28.

ŠUP S VÁMI NA ZAHRADU! UDĚLEJME SVĚT O NĚCO ZELENĚJŠÍM.

VYZKOUŠEJTE: KOZY MOHOU BÝT DOCELA ZVĚDAVÉ.

Toužíte po společnosti? Vyrazte do stáje, na louku, na pastvinu!

Pokud chováte slepice, nepotřebujete televizi. Jsou prostě srandovní! A každá je jiná: Některé jsou důvěřivé a rády se nechají celý den nosit, jiné jsou zvědavé, budou za vámi chodit po celé zahradě a pozorovat každý váš pohyb, další jsou bojovnice za svobodu, které se uhnízdí na ovocných stromech a využijí každé příležitosti, aby něco uloupily v sousedově zahradě.

Když brzy ráno přijdete do zahrady otevřít dvířka od kurníku, máte v sobě něco mírumilovného. Je to hezký začátek dne, když uslyšíte, jak začnou slepice potěšeně kdákat, jakmile zjistí, že přicházíte. A pozorovat je, jak nadšeně běhají po louce a vrhají se na hromadu kompostu. Nebo si s nimi večer tiše povídat, když už všechny sedí na hřadech. Odpovídají jemným, téměř láskyplným vrkáním.

Slepice a králíci jsou ideálními zvířaty pro začínajícího samozásobitele. Nepotřebují mnoho péče a prostoru, mají zvládnutelné základní vybavení a jsou tak malí, že se o ně mohou bez problémů starat i vaše děti.

Ovšem dojení našich koz je také výjimečný okamžik. Je to velký závazek být každý den ve stejnou dobu doma, abyste je mohli podojit. Já si však nenechám tuto intimní, meditativní chvíli se zvířaty ujít. Je úžasné, jak rychle se po hektickém dni uklidníte při rytmickém stříkání mléka do kbelíku.

Ať už dojíte kozy, ovce, nebo krávu: Spojuje vás to s nimi. K žádnému z našich zvířat necítím tak hlubokou lásku a náklonnost jako ke svým kozám. A to něco znamená, protože u nás milujeme každé zvíře velmi vroucně!

Je velmi vzácné, že už nemusíte hledat pečeť, která odpovídá vašim etickým a ekologickým hodnotám. Velkochov a zkažené maso? Ne, děkuji! Naše zvířata žijí tak svobodný a šťastný život, nakolik jim jej dokážeme dopřát. Jediný potravinový skandál, na který si musíme dávat pozor, je, když se slepice pustí do záhonů s jahodami.

Ale: Zvířata s sebou vždy nesou zodpovědnost. Chtějí být krmeny každý den, ať už jste nemocní, celý den prší jako z konve, nebo jste na letní dovolené. Pokud často cestujete, měli byste si za sebe před pořízením prvních zvířat zajistit spolehlivou „náhradu“.

Dostali jste teď opravdovou chuť pustit se do chovu zvířat? Tomu dobře rozumím – v kapitole „V blízkém vztahu se slepicemi, kozami a ovcemi“ na straně 212 vám vyprávím o našem životě se zvířaty.

Není nad sklenici zavařených švestek, ve které je skryté léto.

Zavařovací sklenice neustále v pohotovosti? Šup s nimi do spíže!

Jestli chcete mít i v zimě a na jaře k dispozici rozmanité potraviny ze zahrady, měli byste část letní úrody konzervovat. Samozřejmě existuje celá řada druhů zeleniny, které můžete jíst i v zimě (více o zelenině, která zvládá mráz, se dočtete na straně 44), ale je skvělé mít ve skříni letní druhy, i když sněží.

Zcela upřímně: Rajčata a další letní zelenina, kterou si v zimě můžete koupit v supermarketu, jsou jen slabou napodobeninou toho, jak by měla chutnat.

Co takhle místo ní lahodnou domácí rajčatovou omáčku, která vám během několika vteřin vrátí léto a rozveselí vaše chuťové pohárky? V kapitole „Skladování a konzervování – vychutnávat si letní dobroty po celý zbytek roku“ na straně 252 vám ukážu, jak skladovat ovoce a zeleninu v jejich přirozeném stavu a konzervovat úrodu kvašením nebo zavařením. Pokud vaše vlastní úroda ještě nestačí na konzervaci, nenechte se tím zastavit: Stačí si pořídit krabici rajčat z ekologické farmy nebo stánku na trhu ve svém okolí! V hlavní sezóně není vůbec drahá – a po celý rok si můžete dopřát vynikající regionální jídlo.

Pečení vlastního chleba – aneb: „Miláčku, už jsi dnes nakrmil kvásek?“

Nic nepřipomíná domov víc než vůně čerstvě upečeného chleba. Jakmile jednou začnete péct vlastní chléb, je těžké přestat. Už jen proto, že chutná mnohem lépe než chléb koupený v obchodě. A protože pečení chleba je prostě zábava! Již osm let si pečeme chléb zcela sami a používáme kvásek. Proč se tolik lidí domnívá, že pečení s kváskem je příliš složité? Samozřejmě, že můžete použít i droždí, ale kvásek je naprosto fascinující, zdravý a chutný. Jakmile se vám to podaří, není nijak zvlášť obtížné upéct opravdu dobrý kváskový chléb.

A to nejlepší: Ani k tomu nepotřebujete zahradu! Pokud zahradu (zatím) nemáte: Tady se můžete pořádně odvázat! Proto vám v poslední kapitole „Sáhněte si na těsto: Pečení vlastního chleba“, která začíná na straně 284, ukážu, jak si vyrobit kvásek, a podělím se s vámi o naše nejlepší recepty na pečení chleba.

Už cítíte tu vůni domácího křupavého chleba?

ZAPISOVÁNÍ, KRESLENÍ, FANTAZÍROVÁNÍ: TÍM ZAČÍNÁ VÁŠ HLAVNÍ PLÁN SOBĚSTAČNOSTI.

Divoký sen o soběstačnosti – teď je čas na plánování

Najděte si čas, abyste si do největších podrobností představili, co chcete. Jediné, co potřebujete, aby se sen stal skutečností, je konkrétní cíl. Když jsme byli na úplném začátku, napsala jsem několikastránkový text o svém „velkém, odvážném snu o soběstačnosti“ a tato vize mi nesmírně pomohla zvládnout všechny konkrétní projekty a „konečně to udělat“.

Jak vypadá zahrada, o které sníte? Jak to tam voní? Co slyšíte? Jak by mohl probíhat typický den? Takto s cílem před očima se můžete rozhodnout, kdy se pustíte do kterého projektu.

Poté je čas na vlastní akční plán soběstačnosti. Na co máte největší chuť? Co byste zrealizovali nejraději okamžitě? Čeho byste chtěli dosáhnout příští rok? Kde chcete být za tři roky? Kde za pět? Napište si své cíle (samozřejmě se mohou opět změnit – jak se říká: Takový je život… A život samozásobitele především!) a pak si vytvořte postupný plán se vším, co je třeba udělat, abyste se dostali tam, kam chcete. Já si dokonce v kalendáři značím všechny jednotlivé kroky nových projektů, abych mohla přejít od snění k realizaci. A pak už zbývá jen jediné: vyrazit a jít!

Za zeleninovým záhonem zapadá slunce. Nádhera, že?

Stát se soběstačným: Je možná 100% soběstačnost?

Stát se soběstačným znamená značnou nezávislost. Soběstačnost (ať už částečná, nebo úplná) je také začátkem období, kdy člověk mnohem více přemýšlí o určitých procesech, nabídkách a souvislostech. Většina z nás se nestala soběstačnými proto, že by nás nebavilo nacházet na pultech supermarketů širokou nabídku chutné, ekologicky vypěstované zeleniny s nízkými nároky na zdroje. Ale proto, že jim právě to chybí. A samozřejmě také proto, že je zábavné hrabat se v půdě vlastníma rukama a vlastní zelenina chutná lépe než cokoli jiného na světě. Ale: Jen ovoce a zelenina vás však nijak zvlášť nenasytí a ani nemají vysokou kalorickou výživovou hodnotu. Jsou velmi chutné a důležité pro vyvážený jídelníček, ale většina bude i nadále nacházet většinu zkonzumovaných kalorií v obchodě, v podobě obilovin, těstovin, oleje, sladkostí… Ale co když přidáme něco navíc? Je možné se uživit zcela soběstačně?

I když to nikdy nebylo mým cílem, je jistě vzrušující tuto myšlenku dále rozvíjet. Především: Veškeré potraviny, které potřebujete, si můžete vyrobit sami. Jak to vím? Protože jedna moje (docela působivá) kamarádka právě tohle dělá. U ní k tomu došlo s radikální změnou jídelníčku, v rámci odklonu od obilovin a cukru k většímu množství brambor, ořechů a živočišných produktů, které si může snáze sama vypěstovat nebo pořídit.

Obiloviny a olejniny si samozřejmě můžete také vypěstovat sami, ale je to časově velmi náročné (zejména bez správného vybavení). Jednou z obilovin, kterou velmi ráda pěstuju, je kukuřice obecná, protože její zrna jsou větší a v porovnání s mnoha jinými obilovinami se nemusí mlátit nebo loupat. Kukuřici si tak můžete snadno zpracovat sami doma. A je to skvělý pocit zakousnout se do chleba, který jste si vypěstovali na vlastní zahradě.

Jinak se snažím kupovat méně obilovin a více vařit a péct z brambor. Bramborová kaše, bramborový chléb, smažené brambory, rösti, gratinované brambory, bramborové placky… Brambory jsou tak univerzální, že vás neomrzí, ani když se na vašem talíři objeví třikrát týdně. Zvláště ne, pokud pěstujete mnoho různých odrůd a každá z nich chutná jinak.

Co mnoho lidí přehlíží, když mluví o 100% soběstačnosti, je krmivo pro zvířata. Některá zvířata potřebují koncentrované krmivo, které si musíte sami vyrobit nebo koupit. Nejjednodušší je chovat zvířata, která se plně spokojí s trávou a zelení. Kozy nebo králíky na maso je možné chovat bez přidávání koncentrovaných krmiv, i když pak zvířata rostou pomaleji. Pro slepice a kozy na mléko však koncentrované krmivo kupuji, protože jinak rychle ztrácí na váze.

Ale abych se vrátila ke své kamarádce: Je působivým příkladem toho, jak moc je možné být soběstačný, a jestli máte chuť vyzkoušet, kam až dokážete zajít, bude to určitě velmi zajímavý projekt! Moje kamarádka se na své farmě zaměřuje hlavně na tyto oblasti, protože poskytují nejvíce kalorií a přinášejí pocit sytosti: kozí maso, kozí mléko a sýr, ořechy, brambory, dýně a kořenová zelenina.

A celé se to dá promyslet ještě více. Soběstačnost je pro mnohé kulinářský projekt, ale může znamenat mnohem víc. Jak to vlastně v našem životě vypadá? V našich domech, bytech atd.? A co by vlastně znamenala skutečná nezávislost? Vyrábět si vlastní elektřinu a vytápět si nezávisle dům?

Vzít do vlastních rukou zásobování vodou a od teď vykonávat potřebu do kompostovacího záchodu?

Velké sny jsou sice hezké, ale zároveň si myslím, že je důležité, abyste na sebe nevyvíjeli tlak. Člověk nemusí dělat všechno sám. Když si sami vypěstujete všechna rajčata, jste soběstační. Rajčatový samozásobitel, to je naprosto velkolepé! Soběstačnost je velké slovo, ale v podstatě má sloužit především k jedné věci: Má přinášet radost! Určitě najdete dobrý způsob, jak určit, kolik soběstačnosti chcete.

Takovou soběstačnost, jakou chcete a jaká vám vyhovuje: To je cíl.

ZAHRADA SAMOZÁSOBITELE – ANEB: VLASTNÍ SUPERMARKET POD ŠIRÝM NEBEM, KTERÝ PRO VÁS MÁ OTEVŘENO DNEM INOCÍ

ZAHRADO, UŽ JDEME! PUSŤME SE DO TOHO ABRZY BUDEME SPOLEČNĚ SKLÍZET SPOUSTU BAREVNÉ AZRALÉ ZELENINY.

Nakupování zeleniny je minulostí – od nynějška budete chodit do svého osobního venkovního supermarketu za domem. Zcela upřímně. Je něco lepšího než procházet řádky orosené, svěží zeleniny, kterou jste sláskou vypěstovali, apři tom přemýšlet, co byste zní mohli uvařit? Aodejít ze zahrady skošíkem zeleniny, okteré víte, že je lepší než cokoli, co se dá koupit vobchodě?

Miluju rytmus ročních období. Když vlednu dorazí katalogy osiv avy trávíte dny zachumlaní na pohovce plánováním nového zahradnického roku. První krásný jarní den, kdy můžete konečně scelou rodinou pracovat na čerstvém vzduchu aobdělávat zahradu. Vidět, jak zhrstky semínek rok co rok vyrůstá celá zahrada.

Brzy dozrají první vlastní okurky, rajčata apapriky, na které jsme se tak dlouho těšili akteré chutnají nesrovnatelně lépe než ty kupované! Pak kuchyní zní bublání zavařovacího hrnce, který vlétě ana podzim bez přestávky stojí na plotně, aby uchoval na zimu všechnu hojnost, kterou zahrada vydá. Aoddech vzimě, kdy není na zahradě skoro žádná práce aje čas si sednout avychutnat si všechny ty dobroty, které se teď hromadí ve spíži.

Bez rajčat – beze mě. Ráda sklízím první zralé plody ahned snimi pospíchám do kuchyně.

Váš zahradní personál během roku: Pěstební plán, kompost amulč

Nechci nic zastírat. Zeleninová zahrada je práce. Sice dobrá, neuvěřitelně naplňující práce, ale když máte zaměstnání, děti avšechny ostatní povinnosti, které kživotu patří, je někdy těžké najít si na zahradu dostatek času. Na začátku jsem měla velké ambice, ale naše zahrada vyžadovala několik hodin práce denně, což se prostě nedalo snaším životem skloubit. Proto jsem začala experimentovat stím, jak naši zahradu uspořádat, aby vyžadovala méně péče, arychle jsem si uvědomila, jak neuvěřitelně užitečný je kompost amulč. Rok od roku jsem své techniky zlepšovala adosahovala úžasných výsledků. Na naší zahradě už neroste téměř žádný plevel, aniž bychom museli používat přípravky na hubení plevele nebo plastové mulčovací fólie. Při zahradničení naopak napodobujeme přírodní procesy asnažíme se spřírodou spolupracovat, nikoli jít proti ní.

Znáte přísloví „Nevěřte zahradě, kde neroste plevel“? Před šesti lety bych to podepsala 1:1, ale teď mám jiný názor. Jakmile se zbavíte plevelu, je zahradničení mnohem zábavnější!

Experimentovala jsem také se stále silnějšími vrstvami mulče znejrůznějších přírodních materiálů, kčemuž mě přiměla hlavně skutečnost, že jsme na zahradě neměli žádný přívod vody akaždou kapku na zalévání jsme museli nosit vkanystrech zmísta vzdáleného 10 minut. Apodívejte se. Iběhem suchého léta nemusíme téměř zalévat.

Na základě těchto poznatků jsem postupně vyvinula vlastní zahradnický systém, který předávám zahradnickým nadšencům na svých kurzech. Pokud se zvelké části eliminuje zalévání apletí, není mezi setím asklizní potřeba téměř žádná práce.

Váš zázračný zahradní lék, který se naučíte milovat: Mulč

Čím déle zahradničím, tím více si uvědomuji, že pro sklizeň opravdu dobré zeleniny po celý rok sminimem práce jsou velmi důležité tři věci: promyšlený pěstební plán, správná technika zakládání záhonů asilná vrstva mulče, která chrání půdu před vysycháním apotlačuje plevel. Vtéto kapitole vám krok za krokem ukážu, jak vypěstovat bujnou asnadno udržovatelnou zeleninovou zahradu. Avše začíná dobrým plánem.

Sny povoleny: Vytvořte si vlastní pěstební plán!

Promyšlený pěstební plán vám pomůže osázet zahradu tak, aby vaše zelenina zůstala přirozeně zdravá, aby choroby aškůdci nepřecházeli zjednoho roku na druhý aabyste záhony využili tak, že na stejné ploše můžete sklízet až tři nebo čtyři plodiny ročně.

Přemýšlením nad svým pěstebním plánem jsem strávila celé dny. Představa, jak bude vaše zahrada vlétě vypadat ajakou skvělou, barevnou aneobvyklou zeleninu byste letos mohli vyzkoušet, má zvláštní kouzlo.

Zároveň není tak snadné vytvořit skutečně promyšlený pěstební plán. Musíte vzít vúvahu tolik věcí! Ale žádnou paniku. Něco jako „dokonalý“ pěstební plán neexistuje. Je dobré držet se základních pravidel plánování výsadby, se kterými vás seznámím na několika následujících stránkách, ale kompromis tu atam není vůbec na škodu.

Ahoj, miláčkové, jste vpořádku? Moje rostliny také čas od času dostanou pohlazení.

Jak velká by měla být moje zeleninová zahrada?

Velikost zahrady samozřejmě závisí především na tom, jakou zahradu chcete. Ne každý je takový blázen jako já achce si VŠECHNO pěstovat sám. Možná vám stačí hrstka vaší oblíbené zeleniny – pak by tři malé záhonky dávaly mnohem větší smysl než moje záhonová plocha 300 m².

Pro úplnou soběstačnost vpěstování zeleniny byste měli počítat spřibližně 60 m² záhonové plochy na osobu, pokud budete dále nakupovat brambory. Jestli se zahradničením teprve začínáte, bylo by 60 m² trochu moc. Zejména vprvních letech zahradničení se toho hodně naučíte a– tomu se nevyhnete – uděláte také několik chyb. Proto je dobré začít se zvládnutelným „hřištěm“, které se může rok od roku rozrůstat spolu svašimi zkušenostmi.

Všem ambiciózním, začínajícím pěstitelům zeleniny, kteří sní obudoucí soběstačnosti, bych pro první rok doporučila záhonovou plochu 20 m². Vždycky může být samozřejmě imenší, apokud si věříte na větší, jen do toho, buďte odvážní!

Co patří do mého regálu se zeleninou?

Při tvorbě plánu zahrady byste si měli nejprve určit, jakou zeleninu chcete pěstovat (abyste pak měli přehled io tom, jak je potřeba ovaše oblíbené druhy zeleniny pečovat, najdete nejdůležitější údaje orostlinách od strany 81).

Jaká je vaše nejoblíbenější zelenina? Čím uděláte své rodině nebo spolubydlící/mu radost? Která zelenina je vobchodě obzvláště drahá, takže se vyplatí, aby si ji člověk vypěstoval sám? Tyto adalší otázky vám pomohou sestavit seznam zeleninových přání.

Pokud máte zatím se zahradou málo zkušeností, měli byste se nejprve podívat na zeleninu, která roste „sama od sebe“. Primadony zeleninového světa si můžete nechat na později. Možná jste ale už skutečný zelinářský profík ahledáte novou pěstitelskou výzvu? Zde jsou má doporučení pro všechny úrovně apreference:

Umíte dobře německy? Na stránce www.wurzelwerk.net/quiz jsem pro vás připravila kvíz, který vám pomůže najít správnou velikost zahrady, jež vám bude nejlépe vyhovovat.

1 — Pro začátek apro seznámení: Pro zvědavé

Chcete zažít nové věci, navštívit stovky zeleninových zahrad najednou, ochutnat vše, co vám přijde pod ruku, ale jste stále na začátku své farmářské cesty? Pak vyzkoušejte tuto zeleninu: mangold, červená řepa, cibule, česnek, ředkvička, hlávkový salát, cuketa, portulák, polníček, fazol tyčkový, fazol keříčkový, bob nebo topinambur.

Jejich portréty najdete od strany 82.

2 — Vyzkoušejte aznovu se zamilujte: Pro nadšence

Ozelenině ajejím pěstování už něco víte, ale nemůžete se dočkat, až si vypěstujete něco nového? Zde jsou dokonalí kandidáti na příští zahradní sezónu: špenát, pórek, mrkev, celer, rajče, paprika, brambory, kadeřávek, kedlubna, růžičková kapusta, asijská listová zelenina, artyčok, okurka, dýně, kukuřice, hrách setý nebo pastinák.

Nalistujte stranu 118, kde se otěchto oblíbených kandidátech dozvíte více.

3 — Jděte do toho naplno: Pro zeleninové znalce

Jste vpěstování zeleniny zběhlí auž jste toho hodně zasadili, sklidili asnědli? Pak vyzkoušejte princezny zeleninové zahrady: bílé zelí, červené zelí, hlávková kapusta, brokolice, květák, čekanka.

Více informací ozelí ajemu podobných najdete na straně 162.

Tak která zelenina se dostane na váš seznam?

PRO VÁS: ZELENINOVÁ KYTICE ZMANGOLDU. CHTĚLI BYSTE VĚDĚT, KDO BY SE KVÁM RÁD PŘIDAL NA ZÁHON? ČTĚTE DÁLE…

Na párty pro nezadanou zeleninu!

Jakmile se rozhodnete, jakou zeleninu chcete pěstovat, je čas na záhoně zkombinovat vhodné partnery. Klasickým příkladem takového smíšeného pěstování je společné pěstování mrkve acibule na jednom záhonu. Mrkev odhání květilku cibulovou acibule odhánějí pochmurnatku mrkvovou.

Na zahradě můžete použít mnoho dalších kombinací plodin, které by měly jen tak mimochodem udržet vaši zeleninu zdravou apřirozenou. Takže do toho. Podívejte se na burzu zeleninových singles!

LILEK

×Rostu rád vedle: květák, brokolice, hlávkový salát, zelí, špenát

×Do záhonu mi nesmí: hrách setý, paprika, červená řepa

FAZOLE

×Rosteme rády vedle: zelí, celer, saturejka, okurky, dýně, rajčata, hlávkový salát, řepa, chřest, rebarbora, řeřicha, kopr

×Do záhonu nám nesmí: fazole, hrách setý, vše zčeledi cibulovitých, fenykl

BROKOLICE AKVĚTÁK

×Rosteme rádi vedle: červená řepa, celer, lilek, hrách setý, brambory

×Do záhonu nám nesmí: cibule, zelí

HRÁCH SETÝ

×Rostu rád vedle: zelí, salát, rebarbora, bob jako podpůrná rostlina, ředkev, chřest, mrkev

×Do záhonu mi nesmí: cibule apórek, fazole, brambory, rajčata

JAHODY

×Rosteme rády vedle: keříčkové fazole, česnek, pórek, cibule, měsíček, chryzantémy

×Do záhonu nám nesmí: kapusta

FENYKL

×Rostu rád vedle: okurky, salát, hrách setý, vše, co se pěstuje po raných bramborách

×Do záhonu mi nesmí: fazole, rajčata, kmín, paprika, kedlubna

OKURKA

×Rostu ráda vedle: kopr, fazole, zelí, cibule, salát, česnek, kukuřice, paprika, celer, špenát

×Do záhonu mi nesmí: ředkvičky, ředkev, cuketa

MRKEV

×Rostu ráda vedle: cibule apórek, hrách setý, ředkvičky, ředkev, kopr, máta peprná

×Do záhonu mi nesmí: celer

BRAMBORY

×Rosteme rády vedle: fazole, křen, máta peprná, kozlík lékařský, kedlubna, lichořeřišnice, kukuřice

×Do záhonu nám nesmí: lilek, rajčata, hrách setý, celer

ČESNEK

×Rostu rád vedle: mrkev, jahody, salát, okurky, ovocné stromy

×Do záhonu mi nesmí: hrách setý, fazole, zelí, cibule, pórek

KOŠŤÁLOVÁ ZELENINA

×Rostu ráda vedle: mrkev, hrách setý, rebarbora, rajčata(!), celer, špenát, řeřicha, okurky, lilek, mangold, červená řepa, máta peprná

DÝNĚ

PÓREK

SALÁT

Pořadí, střídat astřídat: Jak nastavit střídání plodin

Čas zahrady = čas jara? Ani zdaleka!

Sem svýplní: Zelenina do mezer

Nový domov pro vaši zeleninu: Zakládání záhonů

Kde si zeleninovou zahradu založit?

Svoboda pro vás avaši půdu: Zahradničení bez rytí

Nádherný kompostový záhon

Těžba černého zlata: Jak si vytvořit vlastní kompost

Nejlepší místo pro kompost

Správné ingredience pro dobrý kompost – aco byste raději kompostovat neměli

Co má společného kompost adort

Malé ruce, velká úroda

Osemenech asemenáčcích: Pěstování sazenic asklizeň vlastních semen

Správné místo: Kam svašimi rostlinkami

Půda, co je pomazlí: včem nejraději rostou mrňousové?

Ještě klíčí? Jistota je jistota: Zkouška klíčivosti

Místo: Máme! Vybavení: Máme! Semena: Máme! – Ateď se pustíme do pěstování

Dva jsou víc než jeden: Krok za krokem kvlastním rostlinkám

Proč mám ráda chyby – velká sedmička vpěstování rostlin ajak se chybám vyhnout

Trápí vás starosti? Myslíte si, že nikdy nebudete soběstační anebo přes záplavu zeleniny nevidíte záhon? Tudy na to…

Pěstujte zeleninu, až bude záhon praskat ve švech: Portrét mých oblíbených rostlin pro samozásobitele