Petr Ludwig

KONEC PROKRASTINACE

Jak přestat odkládat a začít žít naplno

V edici Briquet vydalo nakladatelství Jan Melvil Publishing v Brně roku 2013. Žádná část této knihy nesmí být nijak použita či reprodukována bez písemného svolení, s výjimkou případů krátkých citací jako součásti kritických článků a recenzí.

Odpovědný redaktor Tomáš Baránek

Redakční spolupráce Andrea Brázdová, Vít Šebor

Odborný konzultant Pavel Gotthard

Grafická úprava a sazba David Dvořák

Písmo Petr Ludwig & Radek Petřík

Obálka Petr Ludwig & Tomáš Šťovíček

Ilustrace Petr Ludwig

Jazyková korektura Vilém Kmuníček

E-kniha Roman Kříž

Jan Melvil Publishing, s. r. o.

Melvil.cz

[Ohodnoťte knihu prosím zde: www.konec-prokrastinace.cz]

[Pochvaly pište na libisemi@melvil.cz]

[Errata hlaste na melvil.cz/erratum]

© Jan Melvil Publishing, 2013, 2019

ISBN 978-80-87270-52-3

Předmluva nakladatele

Jeden můj známý, tvrdě pracující živnostník, si mně postěžoval, že se mu přestává dařit. „Všichni se vymlouvají na krizi, tlačí ceny dolů, a já už níž jít nemůžu,“ řekl. „Dlouhodobí zákazníci padají jak hrušky, nové kontrakty v nedohlednu. Mám hypotéku, rodinu, no není mi nejlíp.“

Po pár měsících jej potkám zas. Vlastně: on potkal mě. Už zdálky mává a vesele pokyvuje. „Jackpot ve sportce?“ utahuju si. Jeho vysvětlení však znělo ještě neuvěřitelněji než nějaká výhra. Najal si společnost, která mu pomohla postavit se na nohy. Něco se naučil, jedna větší zakázka už běží a další dvě jsou rozjednané. Napadlo mě: systém, nebo náhoda?

Za pár dní jsem seděl na schůzce s Petrem Ludwigem, majitelem GrowJOB institute, a přesvědčoval ho, aby pro nás napsal knihu o všech proměnách, které pomohl se svými kolegy uskutečnit. Petr se na mě dlouze zadíval a pak povídá: „Knihu jsem opravdu plánoval jednou napsat. Nevadí, když ji vezmu trochu z jiného konce?“

A tímto koncem byl počat Konec prokrastinace. Myslíte, že naše setkání bylo náhoda? Ani náhodou. Ani nevíte, jak jsem rád, že jsem to neodložil a Petrovi se ozval hned.

Užijte si objevné čtení. Začněte právě teď.

Tomáš Baránek

Jan Melvil Publishing

duben 2013

Obsah

Předmluva nakladatele

Obsah knihy graficky

Slovo autora

ÚVOD: Co je to prokrastinace a proč s ní bojovat?

Historie lidského odkládání

Dnešní doba: Doba rozhodovací paralýzy

Jak nejefektivněji získávat informace?

Systém osobního rozvoje

Motivace

Akceschopnost

Výstupy

Objektivita

Shrnutí kapitoly: Úvod

MOTIVACE: Jak ji získat a dlouhodobě udržet?

Vnější motivace: Pobídky cukrem a bičem

Vnitřní motivace cíli: Radost, která nevydrží

Vnitřní motivace cestou: Spokojenost v přítomnosti

Spolupráce jako základ efektivnějšího růstu

Síla skupinové vize

Jaká je tedy ta nejvhodnější motivace?

NÁSTROJ: Osobní vize

Osobní SWOT analýza

Seznam osobních úspěchů

Analýza motivujících činností

Betaverze osobní vize

Finální podoba vize

Shrnutí kapitoly: Motivace

AKCESCHOPNOST: Jak si poručit a poslechnout se?

Když rozum chce, ale emoce ne

Emoční slon a racionální jezdec

Kognitivní zdroj, klíč k seberegulaci

Obnova kognitivního zdroje

Zvětšování kognitivního zdroje

Učení návyků, základ tréninku slona

Jak návyky nepřetrhnout a udržet je dlouhodobě

Jak překonat zlozvyky a nevrátit se k nim

NÁSTROJ: Buzer-lístek

Jak buzer-lístek funguje?

Volitelná rozšíření metody

Proč buzer-lístek funguje?

Rizika metody

Rozhodovací paralýza

NÁSTROJ: Todo-today

Jak todo-today funguje?

Volitelná rozšíření metody

Proč todo-today funguje?

Rizika metody

NÁSTROJ: Todo-all

Jak todo-all funguje?

Co s novými úkoly?

Volitelná vylepšení metody

Proč todo-all funguje?

Rizika metody

Komfortní zóna davu, místo, kde se rodí zlo

NÁSTROJ: Hrdinství

Jak trénovat hrdinství?

Shrnutí kapitoly: Akceschopnost

VÝSTUPY: Jak spokojenost získat a také udržet

Kde se rodí negativní emoce?

Naučená bezmoc, smyčka beznaděje

Jak s křečky bojovat? Jako váleční veteráni

NÁSTROJ: Inner-game

Zvládání našich selhání

Překonávání ran osudu

Přepnutí vnímání negativní minulosti na pozitivní

NÁSTROJ: Flow-lístek

NÁSTROJ: Křečko-restart

Osobní růst a osobní pád

Shrnutí kapitoly: Výstupy

OBJEKTIVITA: Jak se naučit vidět naše nedostatky

Dunning-Kruger efekt, slepota nekompetentních

Mozek nás brání sladkou nevědomostí

Proč bojovat s neobjektivitou?

Jak konkrétně zvyšovat objektivitu?

Shrnutí kapitoly: Objektivita

ZÁVĚR: Klíč k dlouhodobosti

NÁSTROJ: Schůzka sám se sebou

Jak na schůzku sám se sebou?

Rizika metody?

Konec prokrastinace a váš nový začátek

Seznam zdrojů

Doporučená literatura

Citace

Poděkování

Slovo autora

Přibližně před deseti lety jsem byl přesvědčen, že je můj život u konce. Mozek mi nečekaně přestal ovládat polovinu těla. Cítil jsem strach, bezmoc, ale i podivuhodný klid. Ležel jsem v posteli a před očima se mi promítal celý život. Zažil jsem i pověstný stav, kdy člověk vidí tunel s bílým světlem na konci – jako ve filmu. Bilancoval jsem, co se mi v životě podařilo a co ne. Postupně jsem se smířil s tím, že umírám.

Naštěstí se ukázalo, že jsem se mýlil. Po pár dnech vše bez následků odeznělo a já svoje první blízké setkání se smrtí přežil. Tato zkušenost se však stala tím nejsilnějším, co jsem kdy zažil. Později jsem si sám pro sebe poznamenal následující větu:

Když jsem začínal toto své předsevzetí plnit, zjistil jsem, že musím porazit velmi silného nepřítele. Prokrastinaci.

Společně s několika přáteli jsme proto začali pátrat po příčinách našeho odkládání, nerozhodnosti a neefektivity. Zjistili jsme, že o tomto tématu vznikly v poslední době poměrně zajímavé vědecké studie. Na jejich základě jsme si postupně pro boj s prokrastinací vytvořili praktické nástroje.

Poté co metody začaly fungovat na nás, jsme se rozhodli, že by bylo užitečné předat je co největšímu počtu lidí. To vedlo ke vzniku vzdělávacího institutu GrowJOB. Na jedné straně jsme začali dělat školení ve firmách, na straně druhé pak přednášky pro studenty českých vysokých škol. V pomáhání lidem lépe využívat jejich čas a potenciál jsme našli smysl naší práce.

Podnětné impulzy, které nám pomohly vytvořit účinnější nástroje proti prokrastinaci, jsem také nasbíral při svých cestách po světě. Během několika let jsem navštívil některé z předních společností v Německu, Rakousku, Belgii, Holandsku, Dánsku nebo Norsku. Měl jsem příležitost osobně mluvit s jejich vedením o tom, jakým způsobem řeší motivaci a efektivitu svých lidí. Nahlédl jsem pod pokličku firem a institucí, jako je Opel, ArcelorMittal, Novo Nordisk, Lufthansa, Miele, Boehringer Ingelheim, Merck, UNICEF či European Space Agency.

V České republice mi během sedmi let prošlo rukama přes pět tisíc lidí na školeních a přibližně sto padesát na individuálních konzultacích. Díky zkušenostem klientů a nasbíraným zpětným vazbám jsme mohli naše nástroje postupně zdokonalovat až do jejich současné podoby.

V dubnu 2012 mě oslovil Tomáš Baránek z vydavatelství Jan Melvil Publishing s tím, zda bych pro ně nenapsal knihu. Řekl jsem si, že to bude dobrá výzva a další test metod, které učím. Vyprokrastinuji, či nevyprokrastinuji napsání knihy?

Jelikož jsem člověk extrovertní, zvyklý být mezi lidmi, školit a konzultovat, stala se pro mě tato práce jednou z nejtěžších výzev vůbec. Proti odkládání psaní, jež je činností typicky introvertní, a pro mě tedy velmi nezvyklou, jsem musel nasadit všechny protiprokrastinační zbraně v plné síle.

Držíte-li knihu v rukou, tak se mi to podařilo. Přeji vám příjemné čtení a úspěšný boj s prokrastinací. Uvidíte, že to půjde.

V Brně 20. 4. 2013

Petr Ludwig

Když prokrastinujeme, nedokážeme se přemluvit k plnění úkolů, které bychom měli nebo chtěli dělat. Místo důležitých věcí, ve kterých vidíme smysl, často děláme něco nepodstatného.

Sledujeme seriály, zaléváme květiny v kanceláři, hrajeme počítačové hry, trávíme hodiny na sociálních sítích, jíme (i když nemáme hlad), opakovaně uklízíme, chodíme bezcílně po pracovišti nebo jen tak zíráme do zdi. Později kvůli výčitkám a frustraci přichází pocit bezmoci vedoucí k tomu, že opět nic neděláme.

Ale pozor. Prokrastinace není čistá lenost. Líný člověk nic dělat nechce a je s tímto stavem spokojen. Prokrastinující člověk by naopak rád něco dělal, ale nedokáže se k tomu přemluvit. Rád by něco dokázal, ale nejde mu to.

Prokrastinaci nelze zaměňovat ani za odpočinek. Při odpočívání získáváme novou energii. Při prokrastinaci ji naopak ztrácíme. Čím méně energie máme, tím větší je šance, že naše úkoly opět odložíme a znovu nic neuděláme.

Lidé si také rádi nechávají vše na poslední chvíli. Ospravedlňují to tím, že pod tlakem se jim pracuje lépe. Opak je pravdou.[1] Odkládání úkolů na nejzazší možný termín je živnou půdou stresu, výčitek a neefektivity. České přísloví „co můžeš udělat dnes, neodkládej na zítra“ tedy není vůbec od věci.

Historie lidského odkládání

Prokrastinací trpěli lidé od nepaměti. Již antický básník Hésiodos na tuto problematiku upozorňoval ve své básni Práce a dni:[2]

„Na zítřek se nespoléhej,
na pozítří neodkládej;
Neboť člověk zameškalý
stodoly nenaplní,
Ani člověk odkládavec;
Zato píle množí dílo;
Ale člověk nedodělka
Bude tříti bídu s nouzí.“

Člověk zameškalý, člověk odkládavec, člověk nedodělka – tak by se dal popsat i dnešní prokrastinátor.

Také římský filosof Seneca varoval: „Zatímco ztrácíme svůj čas váháním a odkládáním, život utíká.“ Tento citát vyjadřuje hlavní důvod, proč je dobré se naučit s prokrastinací bojovat.

Prokrastinace je jednou z hlavních překážek, která nám brání prožít náš život naplno. Nedávný výzkum ukázal, že lidé více litují toho, co ve svém životě neudělali, než toho, co udělali.[3] Lítost a s ní spojené výčitky kvůli promarněným příležitostem vydrží výrazně déle.

Kvůli prokrastinaci ztrácíme čas, který bychom mohli investovat do něčeho smysluplného. Pokud se nám ji podaří porazit, dokážeme udělat více věcí a lépe tak využijeme potenciál našeho života.

Dnešní doba: Doba rozhodovací paralýzy

Jak jsme na tom s odkládáním povinností v současnosti? Naše doba prokrastinaci čím dál tím více nahrává. Naučit se s ní bojovat je proto jednou z nejdůležitějších dovedností dnešního člověka.

Za posledních sto let se průměrná délka lidského života více než zdvojnásobila.[4] Dětská úmrtnost za tuto dobu klesla desetinásobně.[5] Každé ráno se probouzíme do světa, ve kterém je nejméně násilí a válečných konfliktů v historii.[6] Díky internetu máme snadno dostupné téměř veškeré znalosti lidstva. Můžeme skoro neomezeně cestovat po celé planetě. Znalost cizích jazyků nám umožňuje i v jiných zemích nalézt porozumění. V kapse máme mobilní telefony, které jsou výkonnější než superpočítače před dvaceti lety.[7]

Možnosti a potenciál, které nám dnešní svět nabízí, jsou ohromující. Jejich šíři si můžeme představit jako rozevřené nůžky. Čím více možností doba přináší, tím více se pomyslné nůžky potenciálu rozevírají. Dnes jsou rozevřené jako zatím nikdy v lidské historii.

Ideál moderní společnosti je postavený na myšlence zvyšování individuální svobody. Na přesvědčení, že čím více svobody budou lidé mít, tím budou spokojenější. Podle této teorie bychom měli být s každým rozevřením nůžek potenciálu šťastnější a šťastnější. Tak proč dnes lidé nejsou ve srovnání se svými předky výrazně spokojenější?[8] Jaké problémy s sebou rozevírající se nůžky nesou?

Širší potenciál přináší více možností volby a s nimi nečekaný problém – čím více možností máme, tím je obtížnější se pro nějakou rozhodnout.[9] Nastává takzvaná rozhodovací paralýza. Zvažování všech možností nám spotřebuje tolik energie, že často nakonec nevybereme žádnou.[10] Odkládáme rozhodnutí, a tím pádem i navazující činnosti. Prokrastinujeme.

Čím je porovnávání variant složitější, tím větší máme tendenci rozhodnutí odkládat.[11] Vybíráme-li z více možností, je dokonce pravděpodobné, že i když si nějakou variantu vybereme, budeme nakonec našeho výběru litovat.[12] Například si budeme představovat, jaké by to bylo, kdybychom si zvolili jinak. Budeme snáze vidět nedostatky na tom, pro co jsme se rozhodli.

Znáte ten pocit, kdy víte, že máte něco dělat, ale přesto to neděláte? Vzpomínáte si, kdy naposledy jste odkládali nějakou činnost či rozhodnutí? Stalo se vám, že jste si neuměli vybrat z možností, které se před vámi nacházely? Jaké pocity jste v těchto situacích zažívali?

Zvyšující se míra rozhodovací paralýzy napomáhá růstu prokrastinace.[13] Odkládání pak dovede snížit naši produktivitu až na zlomek reálných možností. Vědomí toho, že náš potenciál nenaplňujeme, později vede k výčitkám a frustraci.

Jádro této knihy spočívá v jednoduchých nástrojích, které pomáhají využít potenciál každého dne naplno. Jejich používání zabere několik minut denně, ale ve výsledku vám pomohou získat několik produktivních hodin navíc.

Naše nástroje překonávají nedokonalosti, s nimiž se vyvinul lidský mozek. Překonávají naše vrozené či naučené sklony k neefektivitě. Vedlejším produktem boje s prokrastinací jsou pak častěji aktivovaná centra odměn v mozku.[14] Díky tomu budete zažívat více pozitivních emocí.

Jak jste se cítili, když jste prožili nějaký den opravdu naplno? Kdy naposledy to bylo? V knize se dozvíte i to, proč je každodenní naplňování potenciálu nejúčinnější cestou k dlouhodobé spokojenosti.

Jak nejefektivněji získávat informace?

Tato kniha příčiny prokrastinace nejen odhaluje, ale zároveň nám dává do rukou zbraně, které nám nad ní pomáhají vyhrávat. Na jakých základech bychom však měli znalosti z oblasti osobního rozvoje stavět?

Počet vědeckých výzkumů na téma prokrastinace vzrostl za poslední desetiletí více než desetinásobně.[15] V době přehlcené informacemi se však velké množství těch kvalitních ztrácí v moři nekvalitních. Je čím dál tím důležitější naučit se v dnešní informační době orientovat. Will Rogers jednou řekl: „Náš problém není v tom, že toho víme málo. Náš problém je, že mnohé z toho, co víme, není pravda.“

Dnes máme dostupné velké množství návodů, článků a knih osobního rozvoje. Nedávno jsme jich jen v jednom českém knihkupectví napočítali přes tři sta. Další tisíce knih jsou přístupné online. Velký počet různých zdrojů s sebou však přináší několik problémů.

Prvním problémem je značný chaos v dostupných informacích a často i jejich nízká kvalita. Různé knihy radí naprosto protichůdné postupy. Jedny doporučují: odměňujte se po splnění každého úkolu; jiné radí: v žádném případě se neodměňujte. Další zdroje jsou postavené na ničím nepodložených základech nebo na nepřenositelných zkušenostech pouze jednoho člověka. Mnoho knih obsahuje různé mýty a polopravdy, které od sebe autoři rádi přebírají.

Možná jste se i vy někdy setkali s touto informací: Na jedné americké univerzitě udělali následující výzkum. Zeptali se lidí, zda dokážou konkrétně sepsat svoje cíle a zda jsou ochotni v budoucnu přiznat své příjmy. Své cíle dokázala sepsat pouze tři procenta lidí. Po několika desítkách let se pracovníci univerzity vrátili a zjistili, že ta tři procenta lidí, která cíle dokázala sepsat, vydělávala dohromady více než zbylých devadesát sedm procent. Také jste to slyšeli? Problémem tohoto tvrzení je, že takový výzkum nikdy nikdo neudělal.[16] Je to výmysl. A podobných mýtů jsou knihy osobního rozvoje plné.

Vinou velkého počtu pramenů vzniká druhý problém. Tím je další prohlubování rozhodovací paralýzy. Čím více zdrojů máme, tím těžší je si nějaký vybrat a následně věřit v jeho správnost. Jak tedy poznat, čemu můžeme opravdu věřit? Na základě jakých informací dělat důležitá životní rozhodnutí?

Během uplynulých let proběhlo na nejlépe hodnocených světových univerzitách mnoho výzkumů v oblasti lidské motivace, rozhodování, efektivity či takzvané pozitivní psychologie. Výsledky těchto výzkumů se však v informačním chaosu dnešní doby často ztrácejí. Objevuje se problém třetí – propast mezi tím, co současná věda ví, a tím, co praxe dělá.

Cílem této knihy je pomoci informační propast překlenout. Abychom vám ušetřili čas, aktuální výzkumy jsme v originále přečetli a vzájemně je propojili v našem wiki systému (interní obdoba Wikipedie). Nakonec jsme na základě získaných informací vytvořili takzvané modely. Jedná se o jednoduchá grafická schémata, ze kterých rychle pochopíte, jak věci fungují.

Filosof Arthur Schopenhauer řekl: „Není nic těžšího než vyjádřit významnou myšlenku tak, aby jí každý rozuměl.“ My ke zlepšení porozumění používáme právě grafické modely.

Obrázky totiž vnímá náš vizuální kortex – část mozku zpracovávající zrakové informace. Jelikož jde o jednu z nejrozvinutějších částí mozku vůbec,[17] dokáže nám jediné schéma říci více než mnoho stran textu. Zachycuje také lépe komplexní vztahy a spojitosti.

K obrázkům se lze opakovaně vracet a na první pohled si vše rychle připomenout. Díky tomu jsou grafické modely pro předávání informací výrazně efektivnější než prostý lineární text. Této metodě práce s informacemi říkáme know-how design a je pro nás cestou, jak snadněji předávat důležité znalosti.

Abychom v hlavách čtenářů vytvořili přesnější představy, používáme občas v knize nová nebo cizí slova. Ta nejsou zatížena dalšími odlišnými významy a asociacemi (takzvanými konotacemi). Je například vhodné začít používat slovo prokrastinace, které popisuje problematiku přesněji než termíny lenost nebo odkládání. Pokud problém správně pojmenujeme, dokážeme jej snadněji vyřešit.

Jelikož některé důležité myšlenky výstižně formuloval již někdo před námi, používáme také citáty. Jsou jednoduché, úderné, a díky tomu elegantně shrnují podstatu věci.

Takže hurá do toho. Jak tedy ta naše motivace, efektivita a spokojenost doopravdy fungují? Jak porazit prokrastinaci? Jak dosáhnout dlouhodobé a měřitelné změny?

Systém osobního rozvoje

Kniha je kromě úvodní a závěrečné kapitoly rozdělena do čtyř relativně nezávislých bloků.

První blok vysvětluje, jak funguje naše motivace, a obsahuje soubor metod, které pomáhají vytvořit takzvanou osobní vizi. Ta je nástrojem pro spuštění a dlouhodobé udržení naší vnitřní motivace.

Druhá část se věnuje akceschopnosti, dovednosti účinně vizi naplňovat pomocí klíčových činností a každodenních návyků. Obsahuje konkrétní metody pro boj s prokrastinací, nástroje pro řízení úkolů a času, učení se pozitivních návyků a odnaučování se těch negativních. Vyšší akceschopnost je základem dlouhodobé sebedisciplíny.

Třetí blok je zaměřen na výstupy našich činností a popisuje metody k udržení spokojenosti. Díky praktickým nástrojům získáme vyšší emoční stabilitu a naučíme se být odolní proti negativním podnětům okolí.

Čtvrtým a posledním tématem knihy je objektivita, schopnost odstraňovat naše mylné představy o světě a o nás samotných. Pouze člověk, který dokáže najít své nedostatky, na nich může začít pracovat.

Motivace

Někdy jsme se narodili a někdy bohužel i zemřeme. Doba našeho života je omezená a konečná. Vzhledem k této skutečnosti je právě čas tím nejhodnotnějším, co v životě máme. Nejsou to peníze, ty si na rozdíl od času můžeme vypůjčit, lze je uspořit či znovu vydělat. Naopak co se času týče, každá vteřina, která uběhne, je nenávratně a neopakovatelně pryč.

Fakt konečnosti života vyjádřil i Steve Jobs ve své přednášce pro studenty Stanfordu: „Vědomí, že brzo umřu, bylo to nejdůležitější, co mi pomohlo učinit zásadní životní rozhodnutí. Téměř všechno, veškerá vnější očekávání, pýcha, strach z nesnází nebo neúspěchu jsou tváří v tvář smrti nicotné a zůstává jen to, co je důležité. Nejlepší způsob, jak nespadnout do pasti představy, že máte co ztratit, je uvědomovat si, že zemřete.“

Už samo uvědomění si faktu konečnosti života vede k tomu, že se svým časem začneme šetrněji nakládat. Začneme pátrat po tom, čemu bychom ideálně chtěli svůj čas na Zemi věnovat. Začneme hledat osobní vizi.

Pokud se nám podaří vizi najít, stane se pro nás tím nejúčinnějším motivačním magnetem. Pomáhá nám v přítomnosti dělat to, v čem vidíme opravdový smysl, a zároveň nás táhne do naší ideální budoucnosti.

Akceschopnost

Akceschopnost má dvě základní složky: produktivitu a efektivitu. Každý den našeho života má pouze 24 hodin. Odečteme-li dobu věnovanou spánku, zbude nám náš produktivní čas.

Výstupy

Objektivita

Shrnutí kapitoly: Úvod