Austin Kleon

UKAŽ, CO DĚLÁŠ!

10 způsobů, jak sdílet svou kreativitu a nechat se objevit

First published in the United States as: SHOW YOUR WORK: 10 Ways to Share Your Creativity and Get Discovered

Copyright © 2014 by Austin Kleon

Illustrations copyright © 2014 by Austin Kleon

Published by arrangement with Workman Publishing Company, Inc., New York.

Podle anglického originálu Show Your Work!: 10 Ways to Share Your Creativity and Get Discovered vydalo v edici Briquet nakladatelství Jan Melvil Publishing v Brně roku 2014. Všechna práva na reprodukci knihy nebo jakékoliv její části jsou vyhrazena.

Přeložil Jan P. Martínek

Odpovědný redaktor Tomáš Baránek

Redakční spolupráce Andrea Brázdová, Vít Šebor

Úprava obálky, ilustrací a písmo Jan Kvasnička

Sazba David Dvořák

Jazyková korektura Vilém Kmuníček

E-kniha Roman Kříž

Jan Melvil Publishing, s. r. o.

Melvil.cz | Mít vše hotovo.cz

[Ohodnoťte knihu prosím zde: melvil.cz/kniha-ukaz-co-delas]

[Pochvaly pište na libisemi@melvil.cz]

[Errata hlaste na melvil.cz/erratum]

© Jan Melvil Publishing, 2014, 2018

ISBN 978-80-87270-87-5

PRO MEGHAN

„Kreativita není talent. Je to způsob myšlení.“

— John Cleese

NOVÝ ZPŮSOB MYŠLENÍ

Kdykoli mám privilegium hovořit se svými čtenáři, nejčastěji se mě ptají na sebepropagaci. Jak své věci posílám do světa? Jak poutám pozornost? Jak si hledám příznivce? Jak jsi to udělal?

Nesnáším řeči o sebepropagaci. Komik Steve Martin se těmhle otázkám vyhýbá svou proslulou radou: „Buďte tak dobří, aby vás nemohli ignorovat.“ Pokud se soustředíte jen na to, abyste byli opravdu dobří, říká Martin, lidi za vámi přijdou. A já souhlasím: vy si vlastně nehledáte publikum pro své dílo; publikum si najde vás. Ale ono nestačí jen být dobrý. Aby vás našli, musíte být nalezitelní. Myslím, že je snadné svou práci dostat na světlo a učinit ji objevitelnou, a přitom zůstat dobří v tom, co děláte.

Téměř všichni lidé, k nimž vzhlížím a od nichž se dnes nehledě na jejich profesi snažím krást, udělali ze sdílení běžnou součást své každodenní práce. Tihle lidé neklábosí na večírcích; na to jsou příliš zaneprázdnění. Skrývají se ve svých studiích, ve svých laboratořích nebo ve svých kójích – ale místo zachovávání naprosté diskrétnosti a syslení práce jen pro sebe otevřeně sdělují do online prostoru, na čem pracují, neustále sdílejí střípky a kousky své práce, své myšlenky a své objevy. Místo ztrácení času rozšiřováním sítě kontaktů tuto síť využívají. Štědrým sdílením svých myšlenek a znalostí často získávají obecenstvo, které mohou v případě potřeby využít – k navázání přátelství, ke zpětné vazbě nebo když potřebují zastání.

Chtěl jsem vytvořit něco jako příručku pro začátečníky o takovém stylu práce; v ruce držíte výsledek: návod pro lidi, kteří nesnášejí samotnou myšlenku sebepropagace. Nabízím alternativu k sebepropagaci. Naučím vás, jak přemýšlet o své práci jako o nikdy nekončícím procesu, jak tenhle proces sdílet způsobem, který přiláká potenciální zájemce o to, co děláte, a jak si poradit se vzestupy a pády při zveřejňování vaší práce i střípků o vás samotných. Bylo-li Kraď jako umělec knížkou o vypůjčování si vlivu druhých, tato knížka je o tom, jak ovlivňovat druhé, aby si půjčovali od vás.

Představte si, že by váš příští šéf nemusel číst váš životopis, protože už čte váš blog. Představte si, že jste student a získáte svou první zakázku založenou na školním projektu, který jste uveřejnili online. Představte si, že jste přišli o práci, ale díky tomu, že máte sociální síť lidí obeznámených s vaší tvorbou a připravených vám pomoci, najdete práci novou. Představte si, že svůj vedlejší projekt nebo koníček přeměníte na svou profesi, protože máte fanoušky, kteří vás rádi podpoří.

Nebo si představte něco jednoduššího, ale stejně uspokojivého: že věnujete většinu svého času, energie a pozornosti učení se řemeslu, porozumění branži či rozjíždění byznysu, přitom ale bezděčně vytváříte podmínky, aby vaše práce časem přitáhla pozornost skupiny lidí, o niž stojíte.

Váš jediný úkol je ukázat, co děláte.

NAJDI SCÉNIA

„Dej, co máš. Pro někoho to může být lepší, než si troufáš pomyslet.“

— Henry Wadsworth Longfellow

Existuje spousta destruktivních mýtů o kreativitě, ale jeden z těch nejnebezpečnějších je „mýtus osamělého génia“: v určitých momentech historie se zčistajasna zjeví jedinec s nadlidským talentem, osvobozený od vlivů či precedentů, s přímým napojením na Boha či Múzu. Inspirace k němu přichází jako blesk z čistého nebe, vždy rozsvítí žárovičku v jeho hlavě a tenhle génius stráví zbytek svého času uzavřený ve svém ateliéru tvarováním myšlenky do podoby dokončeného mistrovského díla, které pak za velkých fanfár představí světu. Pokud věříte v mýtus osamělého génia, kreativita je pro vás antisociální činnost, vykonávaná jen několika vyvolenými – většinou mrtvými chlápky se jmény jako Mozart, Einstein či Picasso. My ostatní holt postáváme kolem a v posvátném úžasu obdivujeme jejich díla.

Existuje ale užitečnější pohled na kreativitu, hudebníkem Brianem Eno označovaný jako „scénius“. Podle tohoto konceptu se velké myšlenky rodí často ve skupině kreativních jedinců – umělců, kurátorů, myslitelů, teoretiků a dalších hledačů trendů – a ti dohromady vytvářejí jakousi „líheň talentu“. Pokud se pozorně podíváte do historie, hodně z těch, které považujeme za osamělé génie, jsou ve skutečnosti součástí „široké scény lidí, kteří podporovali jeden druhého, sledovali navzájem svou práci, kopírovali jeden od druhého, kradli si myšlenky a přispívali nápady“. Princip scénia nic neubírá z výsledků činnosti těchto velkých jedinců; členové scénia uznávají, že dobrá práce nevzniká ve vakuu a že kreativita je vždycky, v určitém smyslu, spoluprací, výsledkem mysli propojené s jinými myslemi.

Co miluji na myšlence scénia, je, že v příběhu kreativity vytváří místečko i pro nás ostatní: pro lidi, kteří se za génie nepovažují. Cennou součástí scénia nemusíte být nutně proto, že jste chytří nebo talentovaní, ale proto, že přispíváte – myšlenkami, které sdílíte, kvalitou konexí, které vytváříte, a konverzacemi, jichž se účastníte. Vzdáme-li se snění o genialitě a zamyslíme-li se naopak nad tím, jak můžeme do scénia přispívat a pečovat o něj, snadno poopravíme svou vizi úspěchu i očekávání o tom, kým vším chceme být přijati. Přestaneme se ptát, co pro nás dělají ostatní, a začneme se ptát, co můžeme udělat my pro ně.

Žijeme v době, v níž je snazší než kdykoli předtím připojit se ke scéniovi. Internet je v podstatě parta vzájemně propojených scéniů, nesvázaných místem činnosti. Blogy, sociální sítě, e-mailové a diskusní skupiny, fóra – to všechno jedno jest: virtuální scény, na kterých se lidé setkávají a mluví o věcech, na kterých jim záleží. Není tam žádný vyhazovač ani vrátný, neexistují žádné překážky bránící vstupu: nemusíte být bohatí, nemusíte být slavní a nemusíte mít vyšperkovaný životopis ani titul z drahé školy. Každý – umělec i kurátor, mistr i učedník, expert i amatér – má dnes možnost přispět něčím online.

BUĎ AMATÉR

„Všichni do jednoho jsme amatéři. Nežijeme dost dlouho na to, abychom byli někým jiným.“

— Charlie Chaplin

Všichni se bojíme toho, že budeme odhaleni coby amatéři. Ale ve skutečnosti je to dnes amatér – nadšenec věnující se své práci v duchu lásky (ve francouzštině slovo amatér znamená „milovník“) bez vyhlídky na slávu, peníze nebo kariéru – kdo často získává výhodu nad profesionálem. Protože mají tak málo co ztratit, jsou amatéři ochotní zkusit cokoli a sdílet výsledky svého snažení. Zkoušejí, experimentují a následují své rozmary. Někdy v rámci neprofesionality učiní nové objevy. „V mysli začátečníka jsou spousty možností,“ řekl zenový mnich Shunryu Suzuki. „V mysli odborníka je jich jen pár.“

Amatéři se nebojí, že budou dělat chyby a že budou na veřejnosti vypadat směšně. Jsou zamilovaní, takže neváhají dělat něco, co ostatní považují za pošetilé nebo dokonce hloupé. „Nejhloupější možný kreativní čin je pořád kreativní čin,“ píše Clay Shirky ve své knize Cognitive Surplus. „Na škále kvality kreativní práce je obrovský rozdíl mezi průměrným a dobrým. Průměrnost je nicméně stále součástí té škály; můžete se posunovat od průměrného k dobrému postupně. Skutečná propast ale zeje mezi nicneděláním a děláním něčeho.“ Amatéři vědí, že přispívat aspoň něčím je lepší než nepřispívat ničím.