Seth Godin

KOPNI DO TÉ BEDNY

Jak uvést do života projekty ze šuplíku

Podle anglického originálu Poke the box vydalo v edici Žádná velká věda nakladatelství Jan Melvil Publishing v Brně roku 2012. Všechna práva na reprodukci knihy nebo jakékoliv její části jsou vyhrazena.

Originally published in the United States by Amazon Content Services LLC, 2010. This translation made possible under a license arrangement originating with AmazonEncore.

© 2011 by Do You Zoom, Inc.

Přeložil Jakub Pavelka

Odpovědný redaktor Karel Hanuš

Obálka Alexander Gutrai

Grafická úprava a sazba David Dvořák

Redakční spolupráce Andrea Brázdová, Tomáš Baránek, Vít Šebor

Jazyková korektura Vilém Kmuníček

E-kniha Tomáš Baránek, Roman Kříž

Jan Melvil Publishing, s. r. o.

Melvil.cz | Mít vše hotovo.cz

[Ohodnoťte knihu prosím zde: melvil.cz/kniha-kopni-do-te-bedny]

[Pochvaly pište na libisemi@melvil.cz]

[Errata hlaste na melvil.cz/erratum]

© Jan Melvil Publishing, 2012, 2019

ISBN 978-80-87270-26-4

Práce neznamená dohánět status quo;
práce znamená vytvářet status quo.

Iniciátor

Annie Downsová pracuje v neziskové organizaci Mocha Club v Nashvillu, která ve spolupráci s hudebníky získává peníze pro rozvojové země.

Minulý rok zavolala svému šéfovi a řekla něco, co nikdy předtím nevyslovila. „Dostala jsem nápad a zítra na něm začnu pracovat. Nezabere mi to moc času, nebude to stát moc peněz a myslím, že to bude fungovat.“

Těmito dvěma větami Annie změnila celý svůj život. A změnila i svou organizaci včetně osudů lidí, kterým se snaží pomáhat.

Asi vás zajímá, co to bylo za nápad. Možná se ptáte, jak se s tím vypořádala.

Ptáte se špatně.

Změna se udála v jejím postoji. V tom, že poprvé ve svém zaměstnání Annie nečekala na instrukce nebo na pokyny, ani nepracovala podle seznamu úkolů. Nedostala zadání, sama převzala iniciativu.

Annie ten den udělala velký krok. Stala se někým, kdo začíná, kdo iniciuje, někým, kdo je připraven prohrát, ale možný úspěch mu za to stojí.

Teď je řada na vás

Představte si svět bez zprostředkovatelů, bez vydavatelů, bez šéfů, bez oddělení lidských zdrojů. Svět, kde by vám nikdo neříkal, co můžete nebo nemůžete udělat.

Kdybyste v takovém světě žili, co byste dělali?

Jděte. Udělejte to.

***

V Číně je továrna, která dokáže vyrábět stejné produkty jako váš podnik – s desetinovými náklady.

Za rohem je restaurace, která kopíruje vaše menu a vinný lístek, ale ceny má o dvacet procent nižší, než si můžete dovolit účtovat.

Poslední cestovní kancelář vyklidila pole. Vydavatelé časopisů už vzdali svůj souboj s bloggery. Wikipedie nemusela převzít otěže od encyklopedie Britanniky; přispěvatelé se prostě objevili a udělali svou práci. Zaměstnanci Britanniky jen seděli a dívali se.

Zprostředkovatelé, zadavatelé a investoři jsou dnes méně důležití než kdykoliv předtím. Minulý rok bylo v San Francisku a New Yorku založeno šedesát sedm webových startupů s prostředky, které by v Silicon Valley stačily na pouhou třetinu tohoto počtu.

Takže pokud peníze, přístup ani silná organizace nejsou základem globální ekonomiky, co jím vlastně je?

Iniciativa.

Toto je manifest o začínání

Začínání projektů, dělání rozruchu, vyhledávání rizika.

Ne jenom o: „Začínám uvažovat“ nebo „Sejdeme se a poradíme se“, nebo dokonce „Podal jsem patentovou přihlášku“…

Nikoliv. O začínání.

O překračování bodu, za kterým není návratu.

O vrhání se vpřed.

O rozhodování se.

O tom, že něco prostě uděláme.

Sedmé přikázání

Prvním přikázáním je být bdělý – sledovat trh, příležitosti a svoje možnosti.

Druhým přikázáním je být vzdělaný, abyste dokázali pochopit vše kolem vás.

Třetím přikázáním je mít kontakty, abyste měli důvěru ostatních, až se pustíte do práce.

Čtvrtým přikázáním je být důsledný, aby systém věděl, co očekávat.

Pátým přikázáním je vytvořit svůj produkt, abyste měli co prodávat.

Šestým přikázáním je být efektivní, abyste mohli mít dobré ceny.

Ale to vše můžete dělat a stejně selhat. Pracovní místo nestačí. Továrna nestačí. Řemeslo nestačí. Dřív to stačilo, ale teď už ne.

Svět se mění příliš rychle. Bez jiskry iniciativy nemáte jinou možnost než jen reagovat na okolí. Bez schopnosti podněcovat a experimentovat ustrnete a unášeni okolím budete čekat, až vás někdo postrčí.

Mohl bych najít tisíce knih a milión citátů o prvních šesti přikázáních. Vtloukali je do vás nespočetněkrát ve škole a mnoho vysokých škol a šéfů vám s nimi rádo pomůže. Ale když dojde na sedmé přikázání, zdá se, že v tom jedete sami.

Sedmé přikázání je děsivé, a proto se tak snadno přehlíží a ignoruje. Sedmé přikázání je o odvaze, kuráži a síle vydat se na cestu.

Rozdíl je v pohybu

Vítězové si udělali z iniciativy svou vášeň a běžnou praxi.

Úspěšné jedince odlišuje od neúspěšných to stejné, co odlišuje vzrušující a rostoucí organizace od stagnujících a upadajících.

Vítězové si udělali z iniciativy svou vášeň a běžnou praxi. Jděte do toho, napište si seznam. Sepište do něj lidi a organizace, které obdivujete. Hádám, že od ostatních je odlišuje právě sedmé přikázání.

Ukazuje se, že skutečnou výzvou není naučit se lépe rozlišovat, kdy začít a kdy vyčkávat. Skutečnou výzvou je udělat si ze začínání svůj dobrý zvyk.

Craig Venter a Dr. Frankenstein

Člověk, který rozluštil sekvenci lidského genomu, zjistil, jak využít počítač pro kompletní návrh genetického kódu organismu. Spolu se svým týmem si dokážou hrát s geny skoro stejně snadno, jako když vy upravujete text ve Wordu.

A přesto.

A přesto, jakmile se daný úsek kódu vygeneruje a změní v organickou hmotu v Petriho misce, tak jenom leží. Není živý.

Motivační síla – jiskra, která by jej oživila – chybí. Venter musí vložit nějakou organickou tkáň, něco živého, něco živoucího, aby daný projekt změnil na víc, než jen inertní hromádku genů.

Je to překvapivé, ale přesně to je vaší příležitostí.

Ne koupit si Petriho misku a trochu organického materiálu. Ne, ta příležitost znamená mnohem víc – jde o to, vidět, že kolem vás jsou možnosti, příležitosti a celé organizace, které oživnou, jakmile seberete odvahu a přispějete iniciativou, která jim chybí.

Bedna s bzučákem

Když se narodil můj bratranec, tak mu můj strýc (s doktorským titulem z MIT) vyrobil bednu s bzučákem. Byl to těžký kovový přístroj s tlustou černou šňůrou, která se zapojila do zásuvky. Vypadalo to spíš jako zařízení z jaderné elektrárny než jako dětská hračka, což ale strýci nezabránilo hodit to do kolébky.

Na bedně byly dva spínače, nějaké kontrolky a pár dalších ovládacích prvků. Když se zmáčkl jeden spínač, rozsvítila se kontrolka, když se zmáčkly oba, zazněl bzučák. Každému kromě dítěte se to zdálo děsivé.

Dítě vidí bednu s bzučákem a začne ji zkoumat. Když udělám tohle, stane se tamto!

Matematici tomu říkají funkce. Vložte jednu proměnnou, dostanete výsledek. Vstup a výstup.

Život je bedna s bzučákem. Zkoumejte ho.

Pilíře produkce

Tohle budete potřebovat, když chcete, aby se něco stalo:

myšlenku

lidi, kteří by na ní pracovali

místo, kde by se to dalo vybudovat nebo zorganizovat

suroviny

distribuci

peníze

marketing

To vše jsou vstupy, které ekonomové už dávno pochopili. Jděte na jakoukoliv ekonomickou fakultu a uvidíte, že každému z těchto pilířů se věnuje samostatný předmět. Projděte se po Wall Streetu a najdete tam celé odvětví zasvěcené každému z nich.

A všechna tato práce přijde vniveč, pokud chybí nejméně pochopený (ale také nejdůležitější) vstup.

Když nikdo neřekne „pojďme na to“, projekt začne chřadnout. Pokud nikdo nenaléhá, nepřemlouvá, nespouští, nebude nic. Všechno úsilí bude k ničemu.

Moje teorie: Všechny ostatní vstupy jsou levnější a dostupnější než kdykoliv dříve. A díky tomu je motivující síla tak důležitá.

Vybudovali jsme největší ekonomický motor v historii. Všechny nástroje jsou tu, levnější než kdy předtím. Trh čeká, kapitál čeká, továrny čekají a ano, i obchody čekají.

Čekají na někoho, kdo řekne „pojďme“.

Chůze v kruhu

Je lidskou přirozeností používat mapu. Pokud máte dost odvahy ji nakreslit, ostatní za vámi půjdou.

Dr. Jan Souman, z Planckova institutu biologické kybernetiky, studoval, co se s námi děje, když nemáme žádnou mapu ani kompas, nic, podle čeho bychom se mohli zorientovat. Nemyslím žádnou metaforu – studoval, co se stane s lidmi ztracenými v lese nebo klopýtajícími po Sahaře, bez vedení Polárky nebo zapadajícího slunce.

Ukázalo se, že chodíme v kruzích. Ať se sebevíc snažíme jít rovně, abychom se dostali z lesa nebo z pouště, skončíme tam, odkud jsme vyšli. Naše instinkty nestačí. Slovy doktora Soumana: „Nevěřte svým smyslům, protože i když si myslíte, že jdete rovně, ve skutečnosti tomu tak není.“

Je lidskou přirozeností používat mapu. Pokud máte dost odvahy ji nakreslit, ostatní za vámi půjdou.

Kdo říká ano?

„Co tu vlastně děláte?“

To je otázka, kterou často kladu lidem v organizacích. Je zajímavé poslouchat, jak ostatní popisují své role, svá pracovní místa, své povinnosti. Někdo se sám podceňuje: „Každý čtvrtek třídím TPS zprávy,“ zatímco jiný mluví velkoryse: „Jsem odpovědný za naši kulturu.“

Skoro nikdo neříká: „Já začínám projekty.“