Jason Fung a Jimmy Moore

KOMPLETNÍ PRŮVODCE PŮSTEM

Jak léčit své tělo pomocí jednodenního i dlouhodobějšího vynechání jídla

Copyright © 2016 Dr. Jason Fung & Jimmy Moore

Originally published by Victory Belt Publishing Inc. c/o Simon & Schuster, Inc.

All rights reserved.

Podle anglického originálu The Complete Guide to Fasting: Heal Your Body Through Intermittent, Alternate-Day, and Extended Fasting vydalo v edici Fit & Food nakladatelství Jan Melvil Publishing v Brně roku 2018. Žádná část této knihy nesmí být nijak použita či reprodukována bez písemného svolení s výjimkou případů krátkých citací jako součásti kritických článků a recenzí.

Překlad Lenka Marie Čapková

Odpovědná redaktorka Lenka Čížková

Odborná korektura Jan Vyjídák

Šéfredaktor Marek Vlha

Redakční spolupráce Gabriela Otteová

Sazba a grafická úprava Martina Mojzesová

Obálka Pavel Junk

Jazyková korektura Vilém Kmuníček

E-kniha Roman Kříž

Jan Melvil Publishing, s. r. o.

Melvil.cz

[Ohodnoťte knihu prosím zde: melvil.cz/kniha-kompletni-pruvodce-pustem]

[Pochvaly pište na libisemi@melvil.cz]

[Errata hlaste na melvil.cz/erratum]

Sdílejte s hashtagem #pruvodcepustem

© Jan Melvil Publishing, 2018

ISBN 978-80-7555-063-7

Tato kniha obsahuje výsledky rešerší a myšlenky autora, není zamýšlena jako náhrada konzultace se specialistou zdravotní péče. Před jakoukoli úpravou jídelníčku nebo užíváním potravinových doplňků se poraďte se svým lékařem nebo jiným specialistou zdravotní péče. Nakladatel i autor odmítají zodpovědnost za jakékoli nepříznivé účinky přímo či nepřímo vzniklé na základě informací obsažených v této knize.

ÚVOD

Jason Fung

Vyrůstal jsem v kanadském Torontu a studoval biochemii na Torontské univerzitě, kde jsem také absolvoval lékařskou fakultu a praxi v oboru vnitřního lékařství.

Po praxi jsem se rozhodl studovat na Kalifornské univerzitě v Los Angeles nefrologii, specializaci na onemocnění ledvin, a působil jsem především ve zdravotních střediscích Cedars-Sina a West Los Angeles VA (tehdy známém jako VA Wadsworth). Každá oblast interní medicíny přitahuje odlišné typy lidí a nefrologie je známá jako „obor pro přemýšlivé“. S onemocněním ledvin se pojí zapeklité problémy s elektrolyty a tekutinami v těle a já se nad takovými hádankami rád zamýšlím. V roce 2001 jsem se vrátil do Toronta, abych zahájil kariéru nefrologa.

Cukrovka 2. typu je zdaleka nejčastější příčinou ledvinových onemocnění a pacientů s nemocnými ledvinami mám stovky. Většina pacientů, kteří trpí diabetem 2. typu, je obézní. Kolem roku 2010 mě záliba v řešení hádanek společně s profesním zaměřením na obezitu a diabetes 2. typu přivedly k zájmu o stravování a výživu.

Jak jsem se od konvenčního lékařství dostal k předepisování intenzivních stravovacích režimů a půstů? Možná vás vyvedu z omylu, ale výživa nepatří k předmětům, kterými bychom se na lékařské fakultě příliš zabývali. Většina škol včetně Torontské univerzity věnuje výuce týkající se výživy naprosté minimum času. V prvním ročníku jsme na tohle téma měli pár přednášek, ale po zbytek studia, na stáži ani během praxe už jsem se o výživě nedozvěděl prakticky nic. Z devíti let studia jsem přednáškám o výživě věnoval odhadem čtyři hodiny svého času. Proto jsem se do roku 2000 o problematiku stravování prakticky nezajímal.

V té době se velké popularitě těšila Atkinsova dieta, která propagovala stravování s nízkým obsahem sacharidů. Byla prostě všude. Někteří členové mé rodiny ji vyzkoušeli a výsledky je nadchly. Nicméně já, stejně jako většina lékařů, kteří prošli tradičním vzděláváním, jsem byl přesvědčený, že taková strava poškozuje tepny, a dřív nebo později se negativně projeví na vašem zdraví. Stejně jako tisíce dalších lékařů jsem se ve škole dozvěděl a pevně věřil tomu, že diety založené na nízkém příjmu sacharidů představují jenom módní trend a že vždy nakonec zvítězí strava založená na nízkém příjmu tuků.

Potom se studie zaměřené na stravu s nízkým příjmem sacharidů začaly objevovat v tom nejprestižnějším lékařském časopise na světě: v New England Journal of Medicine. Randomizované kontrolované studie srovnávaly Atkinsovu dietu s tradiční dietou s nízkým příjmem tuku, kterou doporučuje většina lékařů. Všechny tyto studie dospěly ke stejnému překvapivému závěru: dieta s nízkým obsahem sacharidů měla v procesu hubnutí výraznější efekt než dieta s nízkým obsahem tuků. Ještě větším překvapením bylo, že díky stravě s nízkým obsahem sacharidů také výrazně poklesly hodnoty všech významných rizikových faktorů kardiovaskulárních onemocnění včetně cholesterolu, hladiny glukózy v krvi a tlaku. Tohle byla skutečná záhada a začátek mé cesty.

Co způsobuje obezitu

Nové studie ukázaly, že stravování založené na nízkém příjmu sacharidů funguje. Ale to mi vůbec nedávalo smysl, protože jsem stále věřil, že platí rovnice opírající se o množství zkonzumovaných kalorií a jejich výdej. Byl jsem přesvědčený, že zhubnout se dá jedině tak, že budeme konzumovat méně kalorií, než naše tělo spotřebuje.

Diety založené na Atkinsově přístupu například nutně neomezovaly příjem kalorií, ale lidé přesto hubli. Něco tady nehrálo.

Nabízela se možnost, že se nové výzkumy mýlí. Vzhledem k množství studií, které vykazovaly stejné výsledky, to však bylo velmi nepravděpodobné. Výzkum navíc potvrzovaly klinické zkušenosti tisíců pacientů, kteří svorně tvrdili, že jim Atkinsova dieta pomohla zhubnout.

Přistoupit na to, že studie nelžou, by logicky znamenalo zavrhnout omezování zkonzumovaných kalorií jako způsob, kterým lze docílit snížení váhy. Přestože jsem si to nechtěl přiznat, starý přístup k hubnutí už nešlo dál obhajovat. Byl úplně mimo. Ale kudy vedla ta správná cesta? Co způsobovalo přibývání na váze? Jaké byly etiologické faktory – skryté příčiny – obezity?

Lékaři se touto otázkou téměř nezabývají. Proč? Protože jsme přesvědčeni, že odpověď na ni už známe. Domníváme se, že příčinou obezity je nadměrná konzumace kalorií. A pokud je problémem přílišná konzumace kalorií, pak stačí snížit jejich příjem a nadbytečné kalorie spálit zvýšenou tělesnou aktivitou. To je podstata přístupu, který hlásá „méně jíst a víc se hýbat“. Má to ale jeden háček. Posledních padesát let nám vtloukali do hlavy, abychom méně jedli a víc se hýbali, a nefungovalo to. Z praktického hlediska ve skutečnosti nezáleží na tom, proč přístup nefunguje (i když se tomu budeme věnovat v 5. kapitole). Zásadní je, že už jsme ho vyzkoušeli všichni a že nefunguje.

Ukazuje se, že skrytou příčinou obezity je hormonální nerovnováha, ne kalorická. Inzulin je hormon, který ovlivňuje ukládání tuků. Když jíme, hladina inzulinu se zvyšuje a dává přitom našemu tělu signál, aby si část energie z jídla uložilo na později jako tuk. Jedná se o přirozený a nezbytný proces, který lidstvu po tisíciletí pomáhal přežít všechny hladomory, ale trvale zvýšená hladina inzulinu vede k obezitě. Když si to uvědomíme, snadno najdeme řešení problému: pokud zvýšená hladina inzulinu způsobuje obezitu, pak zcela jistě pomůže, když ji snížíme. Jak ketogenní dieta (stravovací režim založený na nízkém příjmu sacharidů, přiměřeném příjmu bílkovin a vysokém příjmu tuků), tak přerušovaný půst představují ideální metody, kterými lze vysokou hladinu inzulinu snížit.

Inzulin a cukrovka 2. typu

Nicméně při práci s lidmi trpícími diabetem 2. typu jsem si uvědomil, že mezi léčbou obezity a léčbou diabetu 2. typu (zdravotními problémy, které jsou úzce spjaty) existuje rozpor. Snížení množství inzulinu může účinně pomoci při obezitě, ale my lékaři jsme dál předepisovali inzulin jako všelék jak na cukrovku 1., tak 2. typu. Inzulin beze sporu snižuje hladinu glukózy v krvi. Ale stejně tak je jisté, že způsobuje přibývání na váze. Nakonec jsem si uvědomil, že řešení je velmi prosté. Celou dobu jsme totiž léčbu cílili špatně.

Diabetes 1. typu se zcela liší od diabetu 2. typu. U cukrovky 1. typu imunitní systém těla ničí buňky slinivky, které produkují inzulin. Tím pádem klesá hladina inzulinu v krvi a v reakci na to stoupne množství glukózy v krvi. Logickým řešením je podávat pacientovi inzulin, což skutečně funguje.

U diabetu 2. typu je ale hladina inzulinu v krvi naopak vysoká. Hladina glukózy v krvi není zvýšená proto, že tělo nedokáže inzulin vytvářet, ale proto, že si vybudovalo inzulinovou rezistenci: nedovolí inzulinu, aby správně pracoval. Předepisováním dalšího inzulinu na léčbu cukrovky 2. typu neléčíme skrytou příčinu vysoké glykemie: inzulinovou rezistenci. Proto pacienti trpící tímto onemocněním časem pociťují zhoršení svého stavu a potřebují stále zvyšovat dávky léků.

Co ale bylo prvotní příčinou vysoké inzulinové rezistence? To byla ta pravá otázka. Koneckonců jsme neměli šanci nemoc vyléčit, pokud jsme neznali její skutečnou příčinu. Příčinou inzulinové rezistence je kupodivu inzulin. Na nepřiměřeně vysokou hladinu jakékoliv látky reaguje tělo tak, že si vůči ní vybuduje odolnost, rezistenci. Jestliže nadměrně konzumujete alkohol, vaše tělo si vůči alkoholu vytvoří rezistenci, které často říkáme „tolerance“. Pokud užíváte drogy jako heroin, vaše tělo si vůči němu vybuduje rezistenci. Pokud užíváte léky na spaní jako benzodiazepiny… vaše tělo si vůči nim vybuduje rezistenci. Totéž platí i pro inzulin.

Dlouhodobě zvýšená hladina inzulinu v krvi se podílí na vzniku obezity a inzulinové rezistence, onemocnění, které známe jako diabetes 2. typu.

Najednou mi bylo jasné, v čem dělají lékaři chybu: pacientům jsme předepisovali inzulin, a přitom příčina nemoci spočívala v jeho nadměrném množství. Většina pacientů instinktivně vytušila, že něco děláme špatně. Říkali mi: „Doktore, vždycky jste mi říkal, že při léčbě cukrovky 2. typu je zásadní zhubnout, ale přitom mi předepisujete inzulin, kvůli kterému jsem tolik přibral. Jak mi tohle může pomoct?“ Nikdy jsem pro ně neměl dobrou odpověď. A teď už vím proč. Měli naprostou pravdu, inzulin jim nepomáhal. Když pacienti inzulin užívali, přibývali na váze a zároveň s tím se zhoršoval jejich stav, což vyžadovalo vyšší dávky inzulinu. A cyklus se znovu opakoval: brali víc inzulinu, přibírali na váze, a jak přibrali, potřebovali opět víc inzulinu. Byl to klasický začarovaný kruh.

Jako lékaři jsme k cukrovce 2. typu přistupovali úplně špatně. Při správné léčbě jde přitom o léčitelné onemocnění. Diabetes 2. typu je stejně jako obezita nemocí vyvolanou nadměrným množstvím inzulinu. Řešením je množství tohoto hormonu snížit, ne ho dál zvyšovat. Jen jsme všechno zhoršovali a přilévali oleje do ohně.

Potřeboval jsem u obézních pacientů a pacientů s diabetem 2. typu snížit hladinu inzulinu, ale jak toho nejlépe docílit? Zcela jistě na to neexistují žádné léky. Pomoci mohou operativní zákroky, například bariatrická operace běžně známá jako „podvázání žaludku“, ale jedná se o vysoce invazivní metody, které mohou mít nevratné vedlejší účinky. Jediné schůdné řešení v tuhle chvíli představovala změna stravovacího režimu pacientů, kterou bychom dosáhli snížení hladiny inzulinu v krvi.

V roce 2012 jsem rozjel Program intenzivní nutriční léčby (Intensive Dietary Management Program), založený na unikátním pojetí diety při léčbě obezity a diabetu 2. typu. Zpočátku jsem pacientům předepisoval dietu s nízkým a velmi nízkým obsahem sacharidů. Jelikož rafinované sacharidy výrazně stimulují tvorbu inzulinu, jejich omezení by mělo být účinnou metodou, jak množství hormonu snížit.

Pacientům jsem také poskytoval rozsáhlé výživové poradenství. Kontroloval jsem jim deníky, do kterých si zapisovali, co který den snědli. Naléhal jsem. Přemlouval. Ale diety prostě nefungovaly. Zdálo se, že řídit se dietními pokyny mým pacientům dělá problémy. Vedli rušný život a změna stravovacích návyků jim nevyhovovala, zvlášť proto, že většina mých rad odporovala obvyklým doporučením, která se zakládají na snížení množství konzumovaného tuku a kalorií.

Ale já se na ně nemohl jen tak vykašlat. Jejich zdraví a životy závisely na snížení hladiny krevní glukózy. Pokud si určité potraviny nedokázali odpustit, proč jim to co nejvíce neulehčit? Co kdyby jednoduše nejedli vůbec? Řešení bylo prosté: půst.

PŮST NENÍ ŽÁDNÉ SPROSTÉ SLOVO: MOJE EXPERIMENTY S PŮSTEM

Jimmy Moore

Na následujících stránkách se dozvíte všechno o léčebných použitích půstu i o způsobech, jak půst zařadit do svého vlastního života, abyste tak mohli těžit z jeho skvělých a prospěšných účinků na zdraví. Možná si ale nedokážete představit, jak takový půst vůbec vypadá, obzvlášť pokud jste ten skeptický typ, co věci neuvěří, dokud ji sám nezkusí. A přesně o tomhle píšu v této kapitole. Jmenuji se Jimmy Moore a jsem autorem mezinárodních bestsellerů The Ketogenic Cookbook, Keto Clarity a Cholesterol Clarity a také moderuji nejdéle existující podcast o zdraví, který se jmenuje Livin’ La Vida Low-Carb Show. Když jsem objevil neuvěřitelnou práci doktora Jasona Funga v oblasti půstu, bylo mi jasné, že musíme spolupracovat, abychom všechny jeho poznatky shrnuli a zpřístupnili je co nejvíce lidem. Půstem jsem ale vždycky takhle nadšený nebyl.

„Děláte si srandu, že jo?“

Když mi před deseti lety někdo poprvé řekl o půstu jako o způsobu, jak zlepšit svůj celkový zdravotní stav, byl pro mě půst skoro sprosté slovo. Proč by, proboha, někdo dobrovolně hladověl? Jak může někdo dobrovolné hladovění považovat za něco pozitivního? To si ze mě někdo dělá srandu, že jo? Je mi jasné, že spoustu z vás napadá při čtení této knihy přesně to samé. Tehdy v roce 2006 jsem si nedokázal představit, jak mi půst jednou prospěje, včetně jeho skvělých účinků na hladinu mého cholesterolu a cukru v krvi.

Poprvé jsem o konceptu přerušovaného půstu slyšel od doktora Michaela Eadese, autora bestselleru Protein Power. V roce 2006 začal doktor Eades psát o velkém úspěchu s hubnutím a o jiných pozitivních účincích na zdraví, které pozoroval u takzvaného přerušovaného půstu. Pravidelné vynechání jídla byla tehdy novinka, která podle jeho popisu působila relativně proveditelně: přestat jíst v šest večer a vydržet nejíst do šesti večer druhého dne. Takže se každý den najíte, ale díky této strategii své tělo donutíte, aby bez jídla vydrželo vždy 24 hodin.

Musím se přiznat, že jsem po celý svůj život tak dlouho bez jídla nevydržel, a k celému tomuhle nápadu s půstem jsem byl extrémně skeptický, i když se mělo jednat o půst přerušovaný. Proč? Protože rád jím, jak dokazuje fakt, že jsem jednou vážil děsivých 186 kilo. Samozřejmě že jsem při takové váze konzumoval spoustu průmyslově zpracovaného nezdravého jídla a sladkých nápojů, jako by neexistovalo žádné zítra. Během dospívání, na vysoké škole, když jsem se coby dvacátník ženil, až do Kristových let jsem měl příšerné stravovací návyky, které mi dost poškodily metabolismus. Naštěstí jsem v roce 2004 narazil na informace o dietě založené na nízkém příjmu sacharidů, která mi pomohla shodit 80 kilo za rok a díky níž jsem také mohl přestat brát tři různé druhy léků předepsané na vysoký cholesterol, vysoký krevní tlak a problémy s dýcháním. O svůj fantastický úspěch jsem se musel s někým podělit a podařilo se mi založit velkou online platformu nazvanou Livin’ La Vida Low-Carb, kterou využívám, abych ostatní vzdělával, povzbudil a inspiroval na jejich osobní cestě ke zdraví. Píšu knihy, pořádám přednášky po celém světě a setkávám se s těmi nejvlivnějšími a nejchytřejšími lidmi, kteří jsou úspěšní ve světě výživy, fitness a zdraví. Je to práce, která mě nejvíce naplňuje, a jsem nesmírně vděčný za to, že se stala zdrojem mé obživy.

Navzdory změně stravovacích návyků jsem nepřestal rád jíst! A odtud pramenil můj skepticismus ohledně přerušovaného půstu. Ale zaujalo mě, co o něm doktor Eades tvrdil, a proto jsem si přečetl víc. Když jsem hltal všechny dostupné informace, jedna věc mě obzvlášť upoutala. V roce 2009 jsem vedl rozhovor s profesorem biologie na Boston College Thomasem L. Seyfriedem, který zkoumal alternativní metody prevence vzniku rakoviny a její léčby, včetně použití ketogenní diety s omezeným přísunem kalorií při léčbě rakoviny mozku a jiných druhů rakoviny. Vedli jsme spolu půlhodinový rozhovor a v samotném závěru jsme se dotkli velmi zajímavého tématu. Doktor Seyfried totiž pronesl odvážné tvrzení, že každoroční sedmi až desetidenní půst jen o vodě by mohl být užitečným prostředkem prevence vzniku rakoviny. PÁNI! Ale protože jsem byl skeptický už vůči přerušovanému půstu, týdenní půst mě ještě více vyděsil. Kdo by tohle mohl zvládnout?

Ale v tu chvíli už jsem slyšel dost, abych dospěl k přesvědčení, že mám půst zkusit. Nemusím snad psát, že jsem si nejdřív nastudoval, jak držet přerušovaný půst, než jsem se odvážil podstoupit ten několikadenní. A protože se jako dobrodruh řídím heslem „všechno jde, když se chce“, tak jsem se rozhodl začít. Božínku, do čeho jsem se to pustil?!

Můj první pokus o půst

Než se dostaneme k pozitivním stránkám půstu, musím nejdříve poctivě popsat jeho negativa a jediné, co můžu říct k svému prvnímu pokusu o přerušovaný půst s jídlem obden, je tohle: fuj, fuj a FUJTAJKSL! Pokus trval přesně čtyři dny, devatenáct hodin a patnáct minut. Ale připadalo mi to jako věčnost! Pár věcí jsem dělal špatně, čímž jsem si půst zbytečně ztížil, ale než se budete moci poučit z mých chyb, popíšu, co jsem se o sobě dozvěděl během své první nepříjemné zkušenosti s přerušovaným půstem v roce 2006:

1. Byl jsem ještě dost závislý na kofeinu. První den půstu byl děsivý, protože mě téměř celou dobu šíleně bolela hlava. Druhý den ale bolest ustoupila.

2. Dlouho jsem se necítil opravdu hladový. Potom, co jsem zhubl 80 kilo, jsem se stravoval tak, abych nikdy nedostal hlad a nevrátil se ke svým starým stravovacím návykům. (Během nízkotučných diet jsem paradoxně neustále trpěl hlady.) Teď už vím, že je dobré naslouchat svému tělu, protože díky tomu dokážu odolat pokušení.

3. Po hladovění jsem měl tendenci se přejídat. Na závěr druhého dne půstu jsem se svou ženou Christine šel do restaurace na speciální all-you-can-eat, kde podávali prime rib, pořádný kus vysokého roštěnce i s kostí. Měli plno, takže jim příprava jídla trvala déle než obvykle. Byl jsem tak hladový, že jsem za pár minut spořádal plný talíř salátu, zhltl první roštěnec a počkal si dvacet minut na další, který jsem spořádal taky. A o třicet minut později, jakmile mi trochu slehlo, číšník přinesl další porci a já se do ní pustil. Ale v půlce už jsem měl dost. Nebyl jsem najedený, byl jsem fakt nacpaný! Tak jsem se přecpal, až mě rozbolelo břicho. Musel jsem si doma lehnout a dát si zažívací sodu. Cpal jsem se jak hladová šelma!

4. Chtěl jsem mít při půstu také dostatek energie na svoje každodenní cvičení. První den půstu jsem se na eliptickém trenažéru snažil cvičit se stejnou zátěží a ve stejném tempu jako dřív, ale jednoduše to nešlo. Většinou používám zátěž 13 při rychlosti 13 kilometrů za hodinu, ale musel jsem zátěž snížit na 7 a rychlost na 11 kilometrů v hodině, abych vydržel stejně dlouho jako jindy. Samozřejmě jsem také spálil méně kalorií. Horší ale bylo, že ve dnech, kdy jsem jedl, znatelný nedostatek energie přetrvával a trápil mě, dokud jsem svůj experiment neukončil. Uběhlo několik týdnů, než jsem se dostal zpátky do formy.

5. V té době mi připadalo nemožné, abych čtyřiadvacet hodin nejedl. První den mě hlava z nedostatku kofeinu bolela tolik, že jsem si skoro nevšiml, jak jsem hladový a jak se motám. Ale druhý den půstu mi připadalo, jako bych se v kanceláři vznášel a měl každou chvíli upadnout. Byl jsem otupělý a připadal jsem si od všeho odtržený, jako bych ani nebyl součástí světa kolem mě. Kolegové se mě pořád ptali, jestli jsem v pořádku, protože jsem nesršel energií jako obyčejně.

Můžete si myslet, že jsem srab, když se mi nepodařilo zvládnout ani jeden celý týden přerušovaného půstu, ale prostě to nebylo pro mě. Důvodů je hned několik.

Zaprvé jsem během půstu pořád pil limonády bez cukru, což ve mně vyvolávalo hlad a chutě, které by mě jinak netrápily. Zadruhé jsem nekonzumoval dostatek soli, takže mě zmáhala únava a nedostatek energie. Lepší než dietní limonády by byl vývar s mořskou solí, který tělu dodá potřebné elektrolyty a zasytí vás. A nakonec jsem jednoduše postrádal dostatečnou psychickou odolnost. Na začátku mě ani nenapadlo, že půst bude tak obtížný, a nebyl jsem ani připravený poprat se s hladem – skutečným i tím, co byl jen v mé hlavě.

Po svém neúspěšném pokusu o střídavý přerušovaný půst jsem si nemyslel, že do toho někdy půjdu znovu. Ale když mě v roce 2011 pár lidí jako Robb Wolf a jiní fanoušci přerušovaného půstu popíchli, rozhodl jsem se to znovu zkusit.

První úspěšný přerušovaný půst a moje rostoucí ambice

U druhého pokusu jsem si mezi jídly vymezil osmnáct až dvacet hodin, a tak to bylo pro mě mnohem lehčí než držet půst celých 24 hodin. Vlastně to bylo celkem snadné, dal jsem si jídlo ráno kolem deváté a další pak asi ve dvě odpoledne, a to bylo všechno, co jsem za celý den snědl. Takže jsem držel půst od dvou hodin odpoledne do devíti ráno druhého dne, celkem asi devatenáct hodin. Někdy jsem režim trochu pozměnil a posunul první jídlo na poledne a druhé jsem si dal v půl šesté večer, abych zkrátil pauzu mezi jídly. Tento režim mi přirozeně vyhovoval.

Nezapomněl jsem ale přitom na možnost držet dlouhý půst, který prospívá zdraví. V roce 2009 jsem dělal pro svůj podcast rozhovor s doktorem Thomasem Seyfriedem, který trval na tom, že týdenní půst jednou za rok pomáhá v rámci prevence rakoviny. Samozřejmě že většina lidí nemůže (nebo prostě nechce) něco podobného podstoupit. Ale co kdybych to zkusil já? Jak jsem si v roce 2011 čím dál tím víc začal zvykat na přerušovaný půst, připadalo mi, že je načase, abych celkovou dobu půstu protáhl na jeden týden. Zvládnu delší půst? Tehdy jsem si nebyl jistý, ale dnes jsem moc rád, že jsem odložil obavy a šel do toho.

Kromě toho, že jsem přerušovaný půst snáze zvládal, mi dodaly odvahu k delšímu půstu ještě další dvě věci. Jeden z čtenářů mého blogu na radu lékaře podstoupil za jeden rok tři týdenní půsty, aby zmírnil své problémy s prostatou. Svěřil se mi s myšlenkou, díky níž jsem si uvědomil další souvislosti. Řekl mi tohle:

Při půstu vnímáte svoje tělo prakticky stejně, jako když se stravujete normálně. Je velmi důležité si to uvědomit, protože když se cítíte hladoví, zatímco se běžně stravujete, tak stejný pocit hladu máte při půstu. Jinými slovy, pocity hladu při půstu jsou totožné s těmi, které pociťujete, když jíte normálně. Takže si musíte položit otázku, jak je možné, že tři hodiny po jídle máte hlad, když je to přesně ten stejný pocit hladu, který vás trápí po týdenním půstu. To, co považujeme za hlad, ve skutečnosti žádný hlad není. Je to jen nutkání, které nás pobízí k jídlu, ale nemůžeme jej brát vážně.

Páni! Takže pokud se naučíme na hlad pohlížet správným způsobem, dokážeme lépe vzdorovat pokušením, která během půstu většinu z nás nevyhnutelně postihnou. Jak výstižně napsal můj čtenář: „Půst vám umožní, abyste svůj hlad zkrotili a přestali být jeho otrokem. Hlad vám už nebude přikazovat, co byste měli sníst.“ A to je myšlenka, ze které se můžeme všichni poučit. Mimochodem, řada týdenních půstů, které můj čtenář podnikl, měla „ohromně příznivý“ vliv na jeho problémy s prostatou. To mě jen víc utvrdilo v tom, že půst může fungovat i jako účinná léčba.

Můj pokus o týdenní půst dále podpořily informace, které jsem sbíral o stavu výživové ketózy a jejím pozitivním vlivu na zdraví. Půst a ketóza jdou skvěle dohromady asi jako šunka s vejci. Když konzumujete stravu s nízkým obsahem sacharidů, přiměřeným přísunem bílkovin a s vysokým množstvím tuku, tj. držíte ketogenní dietu, zvládnete půst mnohem snadněji. Omezení sacharidů a umírněná konzumace proteinů udržují hladinu krevní glukózy a inzulinu pod kontrolou a díky konzumaci odpovídajícího množství zdravých nasycených a mono-nenasycených tuků nemáte hlad. A to je důvod, proč se ketóza s půstem skvěle doplňují: tělo se ve stavu ketózy naučí získat energii tak, že místo cukru spaluje tuk, což vlastně dělá v průběhu půstu. Takže pokud už vaše tělo jednou ve stavu ketózy je, znamená to, že předem funguje tak, jak má.

Podívejte se na to takhle: Právě teď máte ve svém těle uloženo alespoň 40 tisíc kalorií tuku, ale pouze dva tisíce kalorií v podobě cukru.

Pokud „jedete“ na vlastní tuk, budete i během půstu dál používat tuk jako svůj primární zdroj energie. Ale pokud vaše tělo spaluje cukr, využije dva tisíce kalorií beze zbytku a pak vás bude trápit pocitem hladu, dokud si nezvykne, že má začít využívat tuk. V případě, že jedete na cukr, pocítíte při půstu hlad mnohem dříve a mnohem intenzivněji. Proto je ketogenní dieta (podrobně popsaná v mé knize Keto Clarity) skvělým prvním krůčkem k půstu, a to jak k přerušovanému, tak k dlouhému.

Na začátku týdenního půstu jsem zcela nebyl ve stavu ketózy, ale protože jsem dlouho předtím konzumoval stravu chudou na sacharidy, měl jsem jistotu, že dlouhý půst zvládnu.

Dlouhý půst, pokus č. 1: týden bez jídla

Večer 10. dubna 2011 jsem se vědomě rozhodl začít s jedním z nejméně pravděpodobných pokusů, které jsem za téměř čtyřicet let svého života podnikl: záměrně jsem zahájil týden půstu, abych zjistil, jak mi to půjde.

Spousta lidí se mě tehdy ptala, jestli to dělám kvůli hubnutí, a já odpovídal, že vůbec ne. Všechna kila, která bych během úplného dlouhého půstu (na rozdíl od půstu přerušovaného) zhubl, bych zčásti zase nabral zpět, jakmile bych začal jíst. Tím nechci říct, že bych pár tvrdohlavých kilo tuku z těla nevypudil, což není nikdy na škodu. Ale hlavně jsem chtěl pozorovat, jak se budu cítit, když si celý týden nedám vůbec nic k jídlu.

Zjistil jsem toho mnohem víc, než jsem si dokázal představit.

Fyzické pocity při půstu

První tři dny byly ty nejtěžší, protože na mě tělo křičelo, abych něco snědl. Většinu času jsem si připadal jako omámený, jako by všechno kolem mě bylo zpomalené. Ale myšlení jsem měl jasné a fungoval jsem na sto procent i bez jídla. A musím přiznat, že jsem se po velkou část půstu cítil dobře. Nejlepší z celého týdne byl čtvrtý a pátý den, kdy mě zaplavila spousta čerstvé energie, to mi ostatně potvrdili i jiní. Šestý den jsem ale už brzy bojoval se silnou touhou se najíst a sedmý den jsem si v kostele u svatého přijímání připadal tak příšerně, jako by mi hladina glukózy klesla na úroveň způsobující naprosté vyčerpání. Když se mi při měření cukru v krvi zobrazila hodnota okolo 2,8 mmol/l[1] a ve dvě odpoledne jsem se skoro nemohl postavit, bylo mi jasné, že je načase půst ukončit.

Účinky na hladinu krevní glukózy a na moji váhu

Hladinu cukru jsem si neměřil každý den, ale párkrát jsem to udělal, a naměřil jsem hodnoty kolem 3,3 mmol/l. Samozřejmě jsem se dostal pod 4,5 mmol/l, což je hodnota, kterou obyčejně naměřím, když dodržuji zdravou dietu s nízkým obsahem sacharidů. V případě, že nejíte vůbec nic, jsou tak nízké hodnoty běžné. Nicméně snížení množství glukózy v krvi a týdenní odpočinek pro vaši slinivku od produkce inzulinu jsou skvělé důvody, proč podobný půst vyzkoušet.

Prvních pár dní jsem hubl asi půl kila denně, 4. až 7. den šla dolů další kila. I když jsem půst nedržel kvůli hubnutí, rozhodně jsem něco shodil: za jeden týden skoro šest kilo. Později jsem se dozvěděl, že většina z toho byla voda, protože během půstu tělo spotřebuje zásoby glykogenu.

Cvičení

Věřte tomu nebo ne, rozhodl jsem se po celou dobu půstu pokračovat v pravidelném cvičení a tentokrát se mi dařilo mnohem lépe, než jsem předpokládal. Bylo mi jasné, že bych na sebe neměl být moc přísný, a slíbil jsem své ženě, že s cvičením přestanu, kdyby se mi začala motat hlava nebo se mi udělalo špatně. Stejně jsem ale dvakrát hrál volejbalový zápas a několikrát zašel na pilates nebo na jógu, a to úplně bez problémů. Přestože jsem byl na hřišti trochu mimo, podával jsem poměrně dobrý výkon, běhal jsem, skákal a blokoval smeče u sítě!

Zažívání

Ano, vím, že to není úplně chutné téma, ale k půstu to jednoduše patří. Čekal jsem, že prvních pár dní budu na záchod chodit docela často, ale přišlo mi divné, když jsem ještě koncem týdne viděl, kolik toho ze mě odchází. Vždyť jsem už přece několik dní nic nejedl, takže co ze mě pořád šlo ven? V těle máme nepochybně mnohem víc odpadu, než si uvědomujeme, a půst mi nejspíš pomohl spoustu z něj vyloučit.

Výživové doplňky

Během půstu jsem nepřestal brát svoje vitaminy. Dál jsem bral multivitamin, vitamin D3, hořčík, probiotika a další doplňky, které už si dávám roky, co držím nízkosacharidovou dietu. Možná, že jsem mohl vitaminy na týden vysadit, ale neudělal jsem to.

Jak jsem to vydržel

Jelikož to byl můj první pokus o delší než jednodenní půst, neměl jsem představu, co očekávat, kromě toho, co jsem už slyšel od ostatních. Jednou z překážek, kterým jsem musel čelit, byly příznaky hladovění: malátnost a otupělost, které jsem zažíval u prvního půstu. Lil jsem do sebe spoustu vody (to je pro všechny, kdo drží půst, ohromně důležité), ale pak jsem se rozhodl pít i něco jiného. Takže jsem si dopřál limonády bez cukru, abych půst lépe zvládl. I když už tyto nápoje nepiju, trochu mi s půstem pomohly. (Ano, vím, že doktor Fung jejich pití nedoporučuje – viz podkapitola „Jak porazit naučený hlad“ v kapitole 9 – a nejspíš hodně přispěly k těžkostem, které provázely můj první pokus. Každý si to musí vyzkoušet sám.) Také jsem si dělal bujon z kostek, abych zmírnil nerovnováhu elektrolytů. Dnes už vím, že lepším a zdravějším způsobem, jak si pomoci, je pít kombuchu a domácí vývar z kostí ochucený mořskou solí.

Jak reagovali lidé kolem mě

Když jsem začal sdílet svoje zážitky s půstem na sociálních sítích, dostalo se mi reakce, která pro mě byla možná tou nejpřekvapivější věcí na celém půstu. Od povzbudivých slov od lidí, kteří to brali jako skvělý nápad a kteří mi fandili, až k těm, co mi psali, že si ubližuji a že jdu proti zásadám nízkosacharidového životního stylu, který propaguji. Některé komentáře byly hodně sprosté.

Co bych dnes udělal jinak?

Můj první půst dopadl tak, jak dopadl, a ta zkušenost mi otevřela oči. Tehdy jsem měl v plánu dát si trochu kokosového oleje, kdyby mě přemohl hlad, ale neudělal jsem to. Dnes si říkám, jestli by mi tehdy kokosový olej nebo nějaká jiná taktika nepomohla. Možná že bych pak měl větší hlad, možná taky ne. Začal jsem přemýšlet, jak vylepšit své příští pokusy s půstem.

Po tomto experimentu jsem se rozhodl napsat muži, který byl inspirací pro můj týdenní půst, samotnému doktoru Seyfriedovi, jehož jsem ten rok osobně potkal na konferenci o obezitě v Baltimoru v Marylandu. Když jsem mu prozradil, co jsem zkusil, pověděl mi, že je rád, že jsem svůj půst „přežil“. Řekl mi, že vitaminy a další věci, které jsem při postění „konzumoval“, možná „mátly tělo“, a kvůli nim byl pak půst obtížnější. Doktor Seyfried zastával názor, že během půstu jako prevence rakoviny by se pravděpodobně měla pít pouze destilovaná voda a nic jiného.[2] Také litoval, že jsem si neměřil hladinu ketolátek (vedlejší produkt spalovaní tuků) v krvi. (O tom jsem se dozvěděl víc později a rok nato jsem si je začal měřit.) Měl podezření, že množství ketolátek v mé krvi bylo zvýšené, což mi pomohlo půst vydržet celý týden.

Doktor Seyfried byl mým pokusem natolik nadšen, že ho zahrnul do své učebnice o rakovině Cancer as a Metabolic Disease: On the Origin, Management, and Prevention of Cancer. Uvedl:

Ve videu na svém podcastu se pan Jimmy Moore podělil o svou zkušenost se sedmidenním půstem, kdy pil především vodu. Pan Moore je známý blogger, který se věnuje zdravotním přínosům nízkosacharidových diet. Laickým jazykem popsal fyziologické změny, které při postění pociťoval. I když pan Moore do velké míry dodržoval postupy, které by Herbert Shelton označil za standardní, konzumoval o půstu bujon. Kostky kuřecího a hovězího bujonu obsahují nějaké kalorie a sůl, což může glukóze bránit v dosažení nejnižších úrovní, které jsou třeba, aby na rakovinné buňky působil maximální metabolický tlak. Nicméně koncentrace krevní glukózy u pana Moorea během půstu poklesla do rozmezí, které je u léčby nádorů žádoucí. Je zapotřebí dalších výzkumů, abychom zjistili, jaký vliv mají bujon a jiná nízkokalorická a nízkosacharidová jídla na krevní glukózu a hladiny ketolátek při půstu. Je ovšem důležité, že pacienti trpící rakovinou díky podcastu pana Moorea zjistí, že půst není škodlivý.

Kombinace půstu a ketózy

Přeskočíme do roku 2012, kdy jsem zahájil svůj roční experiment s nutriční ketózou. Konzumací stravy s nízkým obsahem sacharidů, přiměřeným množstvím bílkovin a dostatečným množstvím tuků jsem byl schopný svoje tělo přepnout z režimu převážného spalování glukózy na převážné spalování tuku. V rámci experimentu jsem si měřil množství ketolátek v krvi, jak mi doporučil doktor Seyfried.

Vůbec jsem se nechystal do pokusu s ketózou zahrnout půst. Ale brzy jsem zjistil, že to samo přišlo zcela spontánně a přirozeně, zvlášť když moje koncentrace ketolátek v krvi překročila hranici jednoho milimolu na litr. Vzpomínám si, že už někdy během prvních pár týdnů mého pokusu se mě žena zeptala, kdy jsem naposledy jedl. Při pohledu na hodinky a své potravinové záznamy jsem zjistil, že to bylo asi před 28 hodinami. Úplně jsem zapomněl jíst. Vzhledem k tomu, jak rád jím, mě to naprosto ohromilo!

Jak moje tělo jednou přeplo ze spalování glukózy na spalování tuku, připadalo mi najednou úplně nesmyslné snídat, svačit, obědvat, svačit, večeřet a o půlnoci zase něco slupnout. Proč bych měl jíst tak často, když nemám hlad? Moje tělo mi zcela jasně říkalo, že je v pořádku, že už nejsem posedlý myšlenkami na jídlo.

Jednoduše bychom neměli jíst tak často a tak moc, jak to v dnešní moderní době děláme.

A když svoje tělo dostanete do stavu ketózy konzumací skutečných, zdravých potravin za dodržení nízkosacharidové diety s přiměřeným množstvím bílkovin a dostatečným množstvím tuků a budete přitom dbát na odpovídající množství kalorií, budete moci spontánně držet půst po dobu dvanácti až dvaceti čtyř hodin. (Přečtěte si mou knihu Keto Clarity, kde se dozvíte víc o tom, jak ketóza usnadňuje přerušovaný půst.)

Co tím chci říct: když jsem se pomocí stravy uvedl do stavu ketózy – moje tělo začalo spalovat primárně tuky místo sacharidů – půst se pro mě stal naprosto přirozeným. Samozřejmě že mnoho z vás, co tenhle text čtete, nedodržuje ketogenní dietu ani se nesnaží uvést do stavu ketózy, a to je v pořádku (i když byste se do toho měli pustit!).

Doktor Fung úspěšně vyzkoušel půst jako léčebnou metodu u mnoha svých pacientů, kteří nedrží ketogenní dietu. Ale z vlastní zkušenosti vím, jak je to náročné. Teprve v ketóze mi přišel půst úplně přirozený a jednoduchý.

PŮSTOVÁ INSPIRACE

AMY BERGEROVÁ

Jsem radši, když moji klienti předtím, než začnou experimentovat s půstem, drží nízkosacharidovou dietu bohatou na živiny a uvyknou svoje tělo na spalování tuků. Myslím, že je pro ně pak půst mnohem snadnější a příjemnější, protože jejich tělo už netouží po sacharidech.

Jeden týden půstu mi ukázal sílu ketolátek, díky nimž jsem byl během půstu plný energie a cítil jsem se příjemně. I když jsem před půstem nedodržoval ketogenní dietu, při postění moje tělo spalovalo tuk a vytvářelo ketolátky, a já se cítil skvěle. To je důležité si zapamatovat. Jakmile si jednou na půst zvyknete, už vám přijde úplně přirozený a neměli byste si ho po několika prvních pokusech spojovat s velkým hladověním nebo nepříjemnými pocity. Rady v této knize vám pomůžou překonat těch prvních pár půstů, které jak přiznávám, bývají těžké. Ale těžké neznamená nemožné. Můj první půst byl strašný, ale teď ho držím, kdy se mi zachce, a je to super. Rád bych vám doporučil jedině to, abyste půst sami vyzkoušeli a pozorovali, co se bude dít. Je neuvěřitelně osvobozující nemuset myslet na jídlo čtyřiadvacet hodin denně, sedm dní v týdnu, 365 dní v roce. Pořád si ještě myslíte, že půst je sprosté slovo?

Co se však stane, když dostanete hlad nebo se v průběhu přerušovaného půstu nebudete cítit dobře? Hmm, rádi byste burger? Ale vy něco jíte! Lidi, není na tom nic složitého. Je normální mít trochu hlad a cítit se prvních pár dní nepříjemně, ale existuje rozdíl mezi nepříjemným pocitem a pocitem, že jestli rychle něco nesníte, tak už to fakt někdo schytá. Pokud vás opustila všechna energie a nemůžete se sebrat, necítíte se být ve své kůži nebo máte šílený hlad, nepřemáhejte se. Půst by neměl bolet. Ukončete ho, dejte si něco na zub a zkuste to znovu za týden nebo později.

Samozřejmě, jak napsal můj čtenář, skutečný hlad je něco jiného, než co jsme se tak naučili pojmenovat. Smutné je, že většina lidí nenaslouchá svému tělu. Jedí spíše ze zvyku, z pohodlnosti a z nudy. Pokud se chcete o půst pokusit, musíte si tohle uvědomit.

Jestliže jste nikdy dříve přerušovaný půst nedrželi, tak čtyřiadvacet hodin bez jídla pro vás může být absolutní peklo. Vaše tělo je navyklé, že v pravidelnou denní dobu dostává jídlo, a bude vám dávat poměrně silně najevo, že je čas se najíst. Dřív jsem si myslel, že je to opravdový hlad, ale vážně není. Ve skutečnosti jsou to vnitřní hodiny vašeho těla, které se snaží, abyste dodržovali svůj obvyklý stravovací režim. Ale znamená to snad, že bychom měli podlehnout, kdykoliv si tělo řekne o jídlo? Myslel jsem, že ano, ale moudrá lekce života mě naučila, že správná odpověď zní ne. Náš žaludek dokáže být celkem spokojený, i když se všichni kolem nás zrovna krmí, protože je „čas jíst“.

Když jsem před rokem 2004 vážil přes 180 kilo, neustále mě provázel pocit hladu bez ohledu na to, kolik jídla jsem snědl. Zvládnout hlad a uvědomit si, jak vypadá hlad skutečný, bylo nesmírně důležité, abych nakonec uspěl, a o spoustu let později mi to pořád pomáhá.

Stejně jako řadě jiných lidí mi pohodlně stačí jedno nebo dvě jídla denně, a to díky nutriční ketóze, která nás obdobími půstu provede zcela přirozeně. Ale upozorňuji, že s půstem jsou spojené i společenské překážky. Pokud se vaše rodina nebo přátelé chtějí sejít na jídlo a vy buď nemáte hlad, nebo zrovna držíte delší půst, pak někteří lidé prostě nebudou vědět, jak se k tomu postavit. Nechcete být ve společnosti neslušní a hostitel zase nechce mít pocit, že udělal něco špatně. Pamatujte, že při podobných setkáních nejde ani tak o jídlo jako spíš o kontakt s druhými lidmi. Soustřeďte se na to a nechte je, ať se cpou, čím chtějí. Většina lidí si ani nevšimne, že nic nejíte. A pokud ano, je to jejich problém, ne váš. Nejlepší je naplánovat si půst mimo svátky a oslavy, při nichž jídlo hraje důležitou roli. Nezačínejte sedmidenní půst tři dny před narozeninovou oslavou nebo svatbou. Ale pokud jde o běžná, neplánovaná setkání, snažte se chovat normálně a užívejte si společnost druhých, aniž byste mysleli na jídlo.

Delší půst, pokus č. 2: třítýdenní půst

Po úspěšném testování ketogenní diety v letech 2012 a 2013, díky kterému jsem nutriční ketózu pochopil víc do hloubky, mě napadlo, že by neuškodil nějaký další experiment s půstem. Samozřejmě že jsem nemusel „zkoušet“ přerušovaný půst (ten jsem díky ketóze praktikoval vlastně každý den), takže jsem se znovu rozhodl pro delší půst, abych viděl, jestli tentokrát vydržím déle než týden. Doktora Jasona Funga jsem potkal v září 2015. Když jsem se dozvěděl, jak pracuje s více než tisícovkou svých pacientů a že pro zlepšení jejich zdravotního stavu používá různé postní režimy, uchvátila mě myšlenka půstu delšího než týden. Podaří se mi teď vydržet jednadvacet dní v kuse?

V září roku 2015 jsem zahájil jednadvacetidenní půst, kdy jsem pil jen vodu, kombuchu a vývar s mořskou solí, což dohromady dalo 200 kalorií denně. Přestože to technicky vzato nebyl čistý půst, protože jsem měl nějaký minimální kalorický příjem, doktor Fung mi poradil, že takový režim mi přinese většinu pozitivních účinků, které se dostaví při půstu jen o vodě. Díky aplikaci Periscope jsem každý den sdílel své aktuální zkušenosti s půstem. Jak se dalo čekat, velmi rychle jsem zhubl a stejně rychle mi poklesla hladina glukózy v krvi na hodnoty kolem 3,9 i mírně pod, a to bez jakýchkoliv známek hypoglykemie. Kontroloval jsem si také ketolátky v krvi, a zatímco jsem na začátku naměřil velmi nízké úrovně, čtvrtý den půstu vystoupaly dost vysoko nad 2,5 mmol/l. Cítil jsem se zdravý a překvapivě plný energie, což byla naprosto odlišná zkušenost od mého předchozího pokusu s delším půstem!

První den půstu proběhl hladce, protože jsem už byl zvyklý na dvacetičtyřhodinové půsty ze své ketogenní diety. Druhý den pro mě byl nejtěžší ze všech, touha po jídle se ozývala mnohem naléhavěji, než jsem čekal. Ale když jsem překonal druhý den, stalo se něco neuvěřitelného. Půst najednou probíhal nečekaně hladce! Nejíst bylo najednou až příliš jednoduché.

Představa, že když přestanete jíst, budete čím dál hladovější a hladovější, jednoduše není pravdivá. Ve skutečnosti si dovolím tvrdit, že po několikadenním půstu se budete možná cítit normálněji než kdy předtím. A když přestanete přemýšlet o tom, co, kdy a kde budete jíst, a o všech ostatních společenských zvyklostech, které se jídla týkají, získáte spoustu volného času na jiné věci. Uvědomíte si, že nutkání a touha jíst je spíš psychická než fyzická záležitost.

Jak tedy dopadl můj pokus s jednadvacetidenním půstem? Vydržel jsem celkem sedmnáct a půl dne, až můj experiment překazilo něco, co jsem vůbec nečekal: stres z cestování. Se ženou jsme odjeli na dovolenou s přáteli do Myrtle Beach v Jižní Kalifornii. Počínaje 15. dnem pokusu až do večera 17. dne už můj žaludek dokázal kručet až čtyřicet pět minut! Protože jsme se chystali do postele, rozhodl jsem se, že počkám do rána, jestli hlad nezmizí. Nezmizel, takže jsem půst přerušil o pár dní dříve, než jsem původně zamýšlel. Ale naslouchal jsem svému tělu a to je při půstu vždy velmi důležité.

PŮSTOVÁ INSPIRACE

ROBB WOLF

Půst je stres. Zda se jedná o stres hormetický (prospěšný) nebo potenciálně škodlivý, určují z velké části další životní stresory, které na nás působí.

Není to žádný velký průšvih, když půst ukončíte ve chvíli, kdy je jasné, že je to třeba. Vydržel jsem téměř třikrát déle než kdy předtím, takže mé nadšení bylo obrovské. Ale skutečnost, že jsem musel přestat, mi ukázala, jak velký vliv může mít na naše počínání stres, a začal jsem proto podnikat aktivní opatření, abych stres ve svém životě omezil. Začal jsem meditovat, trávím méně času online, chodím na jógu a na pravidelné masáže, to všechno mi pomáhá. Protože trpím vážnou inzulinovou rezistencí způsobenou roky špatného stravování, myslím, že na mě stres dopadá víc než na ostatní. A pokud to zdárně vyřeším, možná, že v budoucnu napíšu ještě Stress Clarity. Uvidíme!

Jak se dalo čekat, během půstu jsem zhubl, shodil jsem skoro devět kilo. I když to nebyl můj hlavní cíl, bral jsem to jako příjemný bonus. Nejvíc mě ohromilo, že když jsem se vážil měsíc po půstu, sedm kilo jsem měl pořád dole. Dost dobrý výsledek. A protože jsem posedlý měřením různých hodnot souvisejících se zdravím, samozřejmě jsem si před a po svém dlouhém půstu nechal udělat krevní testy, abych zjistil, jaký měl dopad. Některé výsledky byly předvídatelné, ale jiné mě naprosto zaskočily. Přehled naměřených hodnot před a ihned po půstu ukazuje tabulka na následujících stranách.

Před půstem

Po půstu

Celková hladina cholesterolu [mmol/l]

7,6

5,05

LDL-C [mmol/l]

5,6

3,4

HDL-C [mmol/l]

1,6

1,3

Triglyceridy [mmol/l]

1,02

0,77

LDL-P

2 889

1 664

LDL-P malé částice

1 446

587

Lp(a) [nmol/l]

1 102,5

357,5

Hodnota inzulinu na lačno [µU/ml]

13,9

10,0

hsCRP [mg/l]

1,6

0,9

LDL-C: nízkodenzitní lipoprotein – cholesterol

HDL-C: vysokodenzitní lipoprotein – cholesterol

LDL-P: množství částic nízkodenzitního lipoproteinu

Lp(a): lipoprotein(a)

hsCRP: stanovení hladiny C-reaktivního proteinu diagnostickým přístrojem s vysokou citlivostí

Poslední dva krevní testy se zaměřily na hodnotu inzulinu na lačno a hsCRP (test na C-reaktivní protein provedený přístrojem s vysokou citlivostí), důležitý indikátor zánětu. Dobrá zpráva je, že hodnoty nebyly nijak špatné už na začátku a po půstu se ještě zlepšily. Hodnota inzulinu měřeného na lačno poklesla téměř o 4 body a výsledek vysoce senzitivního CRP byl téměř o polovinu nižší.

Delší půsty, pokusy č. 3, 4 a 5: další týden, postní cykly a měsíc bez jídla

Čas

Glykemie [mmol/l]

Ketolátky [mmol/l]

Konzumace

7.30

3,7

3,1

8.30

3,7

3,1

–

8.45

–

–

Kombucha

9.30

4,0

3,9

–

10.30

3,9

2,9

–

10.30

–

–

Kuřecí vývar s mořskou solí

11.30

4,1

2,9

–

12.30

3,9

2,6

–

13.30

3,9

3,8

–

14.30

3,8

4,3

–

15.30

4,4

3,8

–

16.30

3,9

3,7

–

17.30

4,0

4,2

–

18.30

3,8

3,9

–

19.30

3,3

4,7

–

20.30

3,4

4,5

–

21.30

4,1

3,7

–

Závěr: Jsem fanda do půstu!

Table of Contents

Úvod: Jason Fung

Půst není žádné sprosté slovo: Moje experimenty s půstem

Část první: Co znamená půst a proč je pro nás dobrý?

Část druhá: Jak správně držet půst

Část třetí: Zdroje

Recepty