John Gottman a Julie Schwartz Gottman

VITAMÍN L

Naordinujte si týdenní kurz lásky od vztahových expertů

Copyright © 2022 by John Gottman, PhD, and Julie Schwartz Gottman, PhD Penguin Random House supports copyright. Copyright fuels creativity, encourages diverse voices, promotes free speech, and creates a vibrant culture. Thank you for buying an authorized edition of this book and for complying with copyright laws by not reproducing, scanning, or distributing any part of it in any form without permission. You are supporting writers and allowing Penguin Random House to continue to publish books for every reader

Illustrations © 2023 Toy_Box. All rights reserved.

Podle anglického originálu The Love Prescription: Seven Days to More Intimacy, Connection, and Joy vydalo v edici Briquet nakladatelství Jan Melvil Publishing v Brně roku 2023. Žádná část této knihy nesmí být nijak použita či reprodukována bez písemného svolení, s výjimkou případů krátkých citací jako součásti kritických článků a recenzí.

Překlad Filip Drlík

Odpovědná redaktorka Zuzana Kačerová

Jazykový redaktor Aleš Antošík

Šéfredaktor Marek Vlha

Grafická úprava a sazba Stará škola

Ilustrace a ilustrace na obálce Toy_Box

Grafická úprava obálky David Dvořák, Tomáš Baránek

Jazyková korektura Vilém Kmuníček

Fotografii autorů poskytl Gottman Institute

E-kniha Alena Zachová, Roman Kříž

Jan Melvil Publishing, s. r. o.

Melvil.cz

Chyby a připomínky: melvil.cz/chyby

Recenze a pochvaly: melvil.cz/kniha-vitamin-l, libisemi@melvil.cz

© Jan Melvil Publishing, 2023

ISBN 978-80-7555-201-3

Tuto knihu věnujeme našim drahým přátelům a kolegům

Alanovi a Etaně Kunovským, kteří společně s námi

založili a vybudovali Gottman Institute.

Byla to úžasná cesta. A pořád je.

Úvod

Časté maličkosti

Láska. Láska je mocná a jen těžko ji lze definovat a popsat. Básníci se o to pokoušejí již celá staletí.

Je jak rudá, rudá růže (Burns). Láska je maják, jenž hledí z dálky vždy pevně bouřím vstříc jak neotřesná stráž (Shakespeare). Láska je přenádherná věc (jak tvrdí jeden klasický romantický film); a milovat znamená nemuset nikdy prosit za odpuštění (říká jiný). Může mít něco tak velkolepého, tak zásadního, tak záhadného a subjektivního jako láska vlastní vzorec? Existuje nějaký „recept“? Jedním slovem: Ano.

Recept na lásku je následující: Každodenní malinké, ale často opakované dávky vytvářejí zdravý vztah. Proč tomu tak je? Protože přesně takové vztahy jsou – neutváří je jedna velká věc, ale milion maličkostí, které děláme každý den, dokud nás smrt nerozdělí.

Něco málo o tom víme: lásku zkoumáme pod drobnohledem už padesát let. Výzkum manželských interakcí John zahájil na Indianské univerzitě a posléze na něj navázal současnou prací v Gottman Institutu. V Seattlu jsme založili Laboratoř lásky, protože nás zajímaly odpovědi na následující otázky: Díky čemu láska přetrvá? Proč některé vztahy vydrží do konce života a jiné se rozpadnou? Je vůbec možné lásku nějakým způsobem kvantifikovat? Lze k určení pravděpodobnosti, zda spolu partneři zůstanou šťastně až do smrti, využít nástroje vědy a matematické modely?

Naší laboratoří už prošly všemožné páry – sezdané i nesezdané, homosexuální i heterosexuální, novomanželé i dlouholetí partneři – a my jsme se snažili stanovit klíčové proměnné, které přispívají k dobrému vztahu. Vztahy jsme nazírali z různých perspektiv – všímali jsme si řeči těla, toho, jak spolu partneři hovoří, jak se hádají, jaké jsou jejich životní zkušenosti a jaký byl jejich předešlý milostný život. Zaznamenávali jsme jejich srdeční frekvenci a měřili úrovně stresových hormonů v těle. Natáčeli jsme si jejich pohyby a záznamy rozpitvávali na setiny sekundy. Věnovali jsme pozornost i těm nejmenším útržkům dat. Nadzvedli jsme kapotu a ohmatali každou drobnou součástku, abychom zjistili, jak přesně to funguje. Pokusili jsme se izolovat základní stavební prvky lásky podobně, jako když hadronový urychlovač rozbíjí atomy.

A co jsme se v laboratorních podmínkách o lásce dozvěděli?

Spoustu věcí. V této knize vám z našeho celoživotního díla ukážeme jen malou část – v mnoha ohledech však tu nejdůležitější. Náš sedmidenní akční plán vás krok po kroku seznámí s poznatky, které považujeme při budování trvalé lásky za zásadní. Zjednodušeně lze říct, že láska je věcí praxe. Spíše než pocit je to činnost; něco, čemu se věnujete, a ne něco, co se vám jen tak přihodí. A pokud si chcete udržet zdravý a vzkvétající vztah, musíte umět dávat i přijímat.

Nejpřekvapivější je, že nepotřebujete žádná velká gesta. Láska nejsou valentýnské kytice ani spontánní výlety do Paříže. Není to John Cusack stojící za oknem do ložnice s kazeťákem v ruce. Láska tkví v často opakovaných maličkostech. Určitě už jste někdy slyšeli, že ďábel se skrývá v detailech – pro vztahy to platí dvojnásob. Tyto drobné činy není vůbec těžké vykonávat, ale současně je velmi lehké na ně zapomínat. Stejně tak určitě znáte radu: Netrap se maličkostmi. Pro život je to platná a dobrá rada, ve věcech lásky si ji však k srdci rozhodně neberte. Láska je jenom o maličkostech. A je načase si jich začít všímat.

Balvan, který odklonil řeku

Mark a Annette se rozhodli, že se rozejdou. Nebylo to snadné rozhodnutí – byli svoji už přes deset let a měli osmiletou dceru. Něco mezi nimi však už delší dobu bylo špatně. Z jejich vztahu se vytratila vzájemná přitažlivost, zájem a pocit sounáležitosti, manželství vyčpělo a zfádnělo. Už se na sebe po celém dni netěšili a jakýkoli jejich pokus o laskavou interakci skončil většinou napjatým popichováním. Cítili se (v nejlepším případě) jako obchodní partneři nebo spolubydlící, rozhodně ne jako milenci nebo přátelé.

Mark v zoufalé poslední snaze navrhl navštívit terapeuta.

Tuto možnost nikdy předtím nezvažovali, ale řekli si, že už nemají co ztratit.

Terapeut je oba vyslechl a zeptal se jich, co je podle nich špatně a proč se chtějí rozejít. Po několika sezeních společně dospěli k následujícímu: Nevycházíme spolu. Nespíme spolu. V jednom kuse se hádáme.

Na to jim terapeut řekl: „Mám pro vás na víkend úkol.“

Chtěl po nich, aby vystoupili ze své komfortní zóny. Mark a Annette byli – podle vlastních slov – poměrně velcí pedanti. Čistý a vycíděný domov pro ně byla priorita. Hračky byly vždy pečlivě uklizené a každá věc měla své místo. Proto jim terapeut zadal následující úkol: Běžte na zahradu a uspořádejte bahenní bitvu.

Manželé na něj zůstali nevěřícně zírat. Cože?

„Bahenní bitvu,“ zopakoval terapeut. „Vytáhněte hadici, vykopejte jámu, oblečte si něco, co můžete ušpinit, a pusťte se do toho. Nestyďte se a házejte po sobě bláto!“

Manželé doma jen zavrtěli hlavou a povzdechli si. Taková škoda, že se z terapeuta vyklubal blbec. Najdou si jiného.

K hovoru se ale nachomýtla jejich dcera a byla jiného názoru.

„Podle mě je to super nápad!“ řekla. Rodiče nad tím jen mávli rukou. Ty děti! Potom přišel víkend a v domě jako obvykle panovala napjatá atmosféra. Manželé popíjeli v dokonale čisté kuchyni kávu a přemítali co dál. Mají s terapií skončit? Mají si najít nového terapeuta? Do toho se opět ozvala jejich dcera: „Uděláme tu bahenní bitvu!“ vykřikla. „No tak, pojďte! Aspoň to zkuste!“

Naprosto odmítala tu myšlenku opustit. Pokud máte děti nebo jste někdy nějaké dítě potkali, jistě víte, jak vytrvale – a hlasitě – se umějí dožadovat svého. Mark a Annette kapitulovali. „Tak dobře,“ řekli. „Vyhrálas.“ Převlékli se do starého oblečení. Mark odněkud vyhrabal tričko, které si kdysi dávno koupil na koncertě, když spolu začínali chodit; od té doby mu zešedivěly vlasy a taky mu triko bylo trochu těsnější přes břicho. Annette našla starou flekatou nemoderní blůzu. Připadali si trapně. Stáli na zahradě a polévali hromadu hlíny vodou z hadice. Dcera však jejich počínání tak dychtivě a nadšeně přihlížela, že jim nic jiného nezbývalo. Mark se sklonil, aby nabral první hrst bahna, ale pak na moment zaváhal. Toho Annette využila a trefila ho blátem přímo do obličeje. Nechtěl se nechat zahanbit, a tak jí to hned oplatil; ona vyjekla a sehnula se pro další nálož; jejich dcera mezitím nabírala plné hrsti, a než se všichni tři nadáli, bahenní bitva byla v plném proudu. Chvíli nato už hýkali smíchy, klouzali na blátě a padali do něj. Bitva skončila vzájemným objetím, smíchem a polibky. Nikdy předtím si nepřipadali bližší. Ani… špinavější.

Tato bitva sehrála v jejich vztahu zásadní roli. Ačkoli šlo jen o pár okamžiků, jejich význam byl nezměrný – Mark a Annette si díky ní uvědomili, že si musejí vyhradit více času na zábavu a dobrodružství. Jejich zkušenost nám připomněla, že i řeka se může odchýlit díky jedinému balvanu svalenému doprostřed toku. Řeka balvan obtéká, stoupá po břehu a razí si novou cestu pískem, hlínou a kamením. A jak víme z geologie, řeky v průběhu času dokonce mohou utvořit nová údolí – to vše díky jedinému kameni.

Přesouváme se do Laboratoře lásky

Mark a Annette nám tento a další příběhy vyprávěli v naší Laboratoři lásky, když se zapojili do jedné z našich studií. Bylo zřejmé, že se jim podařilo obnovit silné a láskyplné manželství. Po všech těch letech intenzivního výzkumu nám stačí sledovat partnery patnáct minut a dokážeme s 90procentní přesností předpovědět, zda spolu zůstanou, nebo ne… A také zda spolu budou šťastní.[1] A u Marka a Annette jsme jasně viděli, že spolu zůstanou dlouho.

Mnoho let před založením Gottman Institutu studoval John matematiku a fascinovalo ho, co všechno dokážou čísla předpovědět. Během postgraduálního studia na MIT si však uvědomil, že skripta do psychologie jeho spolubydlícího ho zajímají více než jeho vlastní, a rozhodl se vydat tímto směrem. Láska k číslům ho však neopustila a po pár desetiletích strávených zkoumáním vztahů začal přemýšlet o matematice lásky. Matematičtí biologové koneckonců dokázali modelovat nejrůznější věci od pandemií přes vznik nádorů po otázku, proč mají tygři pruhy a levharti skvrny. Proč by to tedy nešlo aplikovat i na lásku?

Johnovi velmi záhy po zahájení výzkumu v Laboratoři lásky došlo, jak často se mýlíme v odhadech toho, co lásce prospívá. Evaluací svých teorií a výsledků dospěl k závěru, že 60 procent jeho počátečních představ o proměnných pro úspěch či neúspěch v manželství bylo chybných nebo zavádějících. Stejně jako všichni ostatní si i on své představy utvářel na základě kulturních stereotypů – populárních románů, televizních pořadů a filmů, v rodinném prostředí a z vlastních zkušeností. To vše nás svádí na scestí a potřebujeme data, jejichž analýza nám pomůže přesně odhalit, co je ve skutečnosti pro vztahy prospěšné a co nikoli. Mizerná úvodní bilance špatných předpovědí Johna naštěstí neodradila a společně se svým nejlepším přítelem Robertem Levensonem a manželkou Julií Schwartz Gottman zasvětil svou kariéru sběru a analýze dat. Společně jsme dospěli k závěru, že věda o lásce existuje, a nejlepší na tom je, že díky ní víme, jak lidem ve vztahu pomoct. Po všech těch letech už láska nepředstavuje takové tajemství.

Laboratoří lásky prošlo více než tři tisíce párů; s některými z nich jsme spolupracovali dvacet let. Dalších více než čtyřicet tisíc párů u nás absolvovalo vztahovou terapii. Zhlédli jsme nespočet hodin videozáznamů, seskupili miliony datových bodů a zjistili, že existují univerzální proměnné, jež mají vliv na kvalitu vztahu a které mohou předpovědět, zda spolu dva lidé budou dlouhodobě šťastní.

Zaprvé platí, že se o sebe partneři nesmějí přestat zajímat. Všichni se neustále měníme a vyvíjíme. Lidé, kteří si to uvědomují a věnují čas tvorbě a rozšiřování „mapy lásky“ (znalosti vnitřního světa svého partnera či partnerky), žijí ve šťastných svazcích. Svého partnera se neustále na něco vyptávají – a navíc kladou ty správné otázky.

Zadruhé je třeba, aby si partneři projevovali náklonnost a obdiv. To mimo jiné znamená vnímat a oceňovat, co váš partner dělá, soustředit se na věci, které na něm obdivujete, a hlasitě nebo dotekem mu to dát najevo. Hodně lidí se domnívá, že jejich partner si je faktu, že je milován a obdivován, vědom – naše pozorování však svědčí o opaku. Slova lásky a obdivu je třeba opakovat mnohem častěji, než si myslíme. Spíše než jako voda, která pokojové rostlině vystačí na několik dní, jsou jako kyslík, který dýcháme nepřetržitě.

A do třetice platí, že se k sobě lidé musejí chovat vstřícně a neodvracet se od sebe. To znamená, že vytvářejí a přijímají takzvané „výzvy ke spojení“. Mohou to být maličkosti (například vzájemné oslovování jménem), ale i velké věci, při nichž dochází k naplňování hlubších potřeb. Lidé žijící ve šťastných partnerstvích jsou vůči výzvám ke spojení vysoce citliví; a je-li to potřeba, upřednostňují je na úkor všeho ostatního.

Tyto proměnné jasně ukazují, kdo je ve věci lásky mistr a kdo beznadějný případ. Mistři navíc chápou, že o stabilitě jejich vztahu rozhodují každodenní maličkosti, které vytvářejí pocit intimity. K napravení vztahu není zapotřebí mnoho – stačí umět správně položit jednu nebo dvě otázky. Poděkovat nebo upřímně zalichotit. Nechat partnera, aby vám pomohl. Šestivteřinový polibek. Hrst bláta.

Možná jste si všimli, že určité věci ve výše uvedeném seznamu nefigurují. Například konflikty.

Konflikty jsou samozřejmě součástí každého důvěrného vztahu. Pokud je ale váš vztah v troskách nebo třeba i jen trochu ochladl, velký konflikt je to poslední, čím ho chcete začít napravovat. Rozhodně vám neradíme, abyste problémy ignorovali; jen tvrdíme, že pohádat se není dobrý odrazový můstek. Z laboratoře víme, že nejlepší vztahy nestojí na rozpravách o tom, co je špatně. Právě naopak: ve šťastných vztazích se partneři zaměřují na to dobré. Ať už tedy procházíte vztahovou krizí, nebo jste spolu jen krátce a přemýšlíte, jaké neshody vás čekají, v žádném případě vám nedoporučujeme sednout si ke stolu a snažit se vypořádat s konflikty nebo vyrazit na seminář Řešení velkých problémů. Raději běžte na zahradu, vyrobte si bláto a zablbněte si v něm.

My se vám to pokusíme usnadnit. Během následujících sedmi dnů vám ukážeme, jak můžete pomocí malých, okamžitě realizovatelných krůčků proměnit kulturu svého vztahu k lepšímu. Vaším mottem pro příští týden bude: Časté maličkosti.

To je naprostý základ vědy o vztazích. Na střední ani vysoké škole se to neprobírá (i když by mělo!). O vztazích se tak učíme pozorováním rodičů a sledováním televize a filmů – což nejsou zrovna ideální zdroje. Najít recept na šťastný vztah nám trvalo celá léta a v následujícím týdnu se s vámi podělíme o ty nejlepší, nejhutnější a nejefektivnější rady.

Zvládne to každý bez ohledu na to, v jaké fázi vztahu se nachází. Julie se při své práci setkala s lidmi, kteří prošli těmi nejhoršími myslitelnými věcmi: s válečnými veterány trpícími posttraumatickou stresovou poruchou, s lidmi závislými na heroinu, s lidmi, kteří prošli onkologickým onemocněním, a s lidmi z komunit zasažených hlubokou chudobou.

Přestože je její práce těžká a srdcervoucí, zbožňuje ji. Díky ní totiž vidí, jak neuvěřitelně odolná lidská duše je – a že na konci každého tunelu se objeví světlo. A totéž pozorovala i v Laboratoři lásky. Občas se stane, že všechny uhlíky vychladnou a zbyde jen popel. Pak ale stačí trochu zafoukat – a plamen se opět rozhoří.

Jak s touto knihou pracovat

V průběhu jednoho týdne vám v každé z následujících kapitol ukážeme jeden nový vztahotvorný návyk. Vaším úkolem bude začlenit ho do své každodenní rutiny.

Sedm dní, sedm nových návyků. Bude to snadné, rychlé a zábavné. Žádná okázalá gesta ani složité, významné hovory. Sami si budete určovat, kdy a kde se cvičením budete věnovat. Můžete je provádět v jakoukoli denní dobu, i v těch nejhektičtějších dnech; čas si na ně lze najít i při vyklízení nádobí z myčky nebo při jízdě autem. Nemusíte nic kupovat ani chystat. Začít můžete okamžitě.

Než se však do toho pustíme, rádi bychom odpověděli na pár případných otázek, jak s touto knihou pracovat a co od ní očekávat.

Není moc brzy?

Pokud jste svého partnera potkali teprve nedávno, možná si říkáte, jestli na „intervence“ není příliš brzy. Není. Na zavedení těchto „osvědčených postupů“ pro lásku není nikdy příliš brzy. Čím dříve, tím lépe. Většina párů vyhledá pomoc v průměru po čtyřech až šesti letech. V okamžiku, kdy za námi přijdou, je jejich vztah obvykle v tak špatném stavu, že musíme vynaložit značné úsilí, abychom jej dostali z nejhoršího. Často si říkáme: Škoda, že jste nepřišli dříve!

Mezi lidmi panuje mylná představa, že ve vztahu potřebujete pomoc pouze tehdy, když máte problémy. V jiných oblastech života se přitom většina z nás takto nechová. Ať už se bavíme o péči o tělo, kariéru nebo auto, jednáme proaktivně – snažíme se jíst zdravě a cvičit; i s autem jezdíme na prohlídku předtím, než se porouchá. Proč stejně nepřemýšlíme i o vztazích?

Začít včas je prozíravé – vztah tak udržíte v dobré kondici. Možná si ještě nejste jisti, zda s tím druhým chcete strávit zbytek života – a to je naprosto v pořádku. Stačí vědět, že to zjistit chcete. Data, z nichž v této knize vycházíme – vybraná z nejúspěšnějších vztahů, které jsme zkoumali –, vám pomohou vykročit správnou nohou… a následně pokračovat správným směrem.

Není už moc pozdě?

Pokud se k vám tato kniha dostala v obzvlášť bouřlivém období vašeho manželství či vztahu, možná si říkáte, jestli už jste příležitost cokoli změnit nepropásli. Možná se vám zdá, že vaše problémy jsou příliš složité a mají příliš hluboké kořeny a že je téměř nemožné se z toho všeho vymotat.

Řekneme vám toto: Za roky výzkumu a praxe jsme se s páry, pro které už bylo „příliš pozdě“, setkali jen ojediněle. Většina párů v nešťastném vztahu vyhledá pomoc v průměru po šesti letech.[1] Nezáleží tedy, zda jste si problémů všimli před týdnem, nebo už trvají dekádu – náprava je možná. Konec vztahu je nevyhnutelný pouze v jediné situaci – když to oba vzdáte. A jelikož držíte v rukou tuto knihu, vsadíme se, že to není váš případ.

Už jsme zmínili, že dokážeme s 90procentní pravděpodobností předpovědět, zda spolu partneři zůstanou, nebo ne, a zda jejich svazek bude šťastný – nic z toho však není vytesáno do kamene. Budoucnost předvídat nedokážeme; jen se snažíme na základě pozorovaných vzorců vytvořit co nejlepší odhad. Vymění-li lidé nezdravé vzorce za zdravé, jejich budoucnost může vypadat zcela jinak.

Možná si říkáte, že páry, které jsou na počátku intervence nejnešťastnější, z ní budou profitovat nejméně – že už to prostě nedoženou. To však vůbec není pravda. Náš výzkum (a výzkumy dalších odborníků v oboru) dokazuje, že páry, které se potýkají s největšími problémy, ve skutečnosti dosahují největších úspěchů. Prospět to může každému. A popravdě, pokud se nacházíte ve skutečně svízelné situaci, máte možnost toho změnit nejvíce.

Prostě a jednoduše: Nikdy není pozdě posílit vztah.

Co když se můj partner nechce zapojit?

Bylo by skvělé, kdybyste tuto knihu četli společně. Ve skutečném životě však věci nejdou vždycky podle představ! Pokud tuto knihu čtete primárně vy, sdílejte se svým protějškem nejzajímavější úryvky z každé kapitoly – jsme si jisti, že například věta: „Hele, věděla jsi, že páry, které se mazlí, mají častěji sex?“ upoutá partnerčinu pozornost.

Pokuste se svému protějšku vysvětlit, že se jedná o jednoduchá cvičení, která se většinou dají zvládnout za pár minut. A že je to zábava. Řekněte partnerovi, že existují způsoby, jak posílit vášeň, spojení a dobrý sex – a vnést do vztahu trochu více spokojenosti a lásky. A to se hodí nám všem, bez ohledu na to, jak skvělý vztah už máme.

Vážně je možné změnit vztah za pouhý týden?

V Laboratoři lásky jsme při práci s páry a navrhování hromady intervencí, které mohly zkoušet, zaznamenali velké úspěchy. Ale říkali jsme si: Co když se páry nemohou zúčastnit víkendového semináře? Můžeme jim přesto pomoct?

Provedli jsme tedy experiment (s pomocí časopisu Reader’s Digest a spisovatelky Joan DeClaire). Pozvali jsme si páry a provedli kompletní zhodnocení vztahu, kterým procházejí všichni, kdo navštíví naši poradnu – obsáhlé dotazníky zahrnující nejmenší podrobnosti vztahu. Pak jsme je poslali na oběd.

Když si odešli pro sendvič, s kolegy jsme si sedli, společně prošli jejich odpovědi, vyhodnotili data a zvolili jednu jednoduchou intervenci, kterou s nimi zvládneme nacvičit během jedné hodiny – například jak vyjadřovat své potřeby, aniž by došlo ke kritizování partnera. Když se vrátili, na vybranou intervenci jsme se zaměřili.

Dva roky poté se Joan s účastníky opět spojila a zjistila, že i tato jediná intervence měla ohromující úspěšnost. Daným párům se ve většině případů podařilo dynamiku svého vztahu proměnit a změny byly viditelné i po dvou letech.[2]

Ano, zvolili jsme intervence, které podle našich odhadů měly největší potenciál. Zarazilo nás však, jak obrovský dopad na vztah a život tato jedna jediná změna v interakci mezi partnery měla.

Mohou tedy drobné změny návyků, které v knize doporučujeme, váš vztah skutečně změnit?

Ano.

Jsme zamilovaní. Nestačí to?

Odpověď je jednoduchá. Ne.

Samotná láska nestačí. Postupem času se totiž velmi často přestaneme jeden druhému dvořit. Přestaneme se tolik věnovat romantice, zábavě, dobrodružství a skvělému sexu. Do cesty se nám připlete život. Výzkumníci ze Sloanova centra pro pracující rodiny při UCLA během studie třiceti dvoukariérových partnerství zjistili, že vztahy se často promění v nekonečné seznamy úkolů a konverzace se omezí jen na plánování a zařizování.[3] Jinými slovy, aspekty vztahu, které vám představíme, musíte vědomě procvičovat.

Popsaná cvičení pro vás budou prospěšná, ať s někým chodíte a přemýšlíte co dál, nebo od vaší svatby uplynulo padesát let. Funguje to v každém věku, v každé fázi vztahu. Tato kniha je náš základní balíček pro skvělý začátek, restart vztahu nebo nastavení změny kurzu. Jediné, co potřebujete, abyste se do toho mohli pustit, je ochota to vyzkoušet.

1. den

Navažte kontakt

Nechápavě zamrkali.

Není.

Výzvy ke spojení: Největší prediktor spokojenosti

1. Vstřícností: Zareagovali kladně a dali najevo, že svůj protějšek vnímají. (Počítá se i prosté „hmm?“.)

2. Odvrácením se od partnera: Nezareagovali nijak, partnera buď aktivně ignorovali, nebo si pokusu o navázání spojení nevšimli.

3. Útokem na partnera: Zareagovali podrážděně nebo vztekle a aktivně partnerův pokus o navázání spojení odmítli.

1. Zvednete hlavu a řeknete: „Vážně? O čem je?“ ← vstřícnost

2. S očima upřenýma na obrazovku pokračujete v psaní e-mailu. ← odvrácení se od partnera

3. Řeknete: „Mlč! Nevidíš, že se snažím pracovat?!“ ← útok na partnera

1. Zeptá se: „Zlato, děje se něco? Zníš unaveně.“ ← vstřícnost

2. Listuje novinami. Otočí stránku a nic neřekne. ← odvrácení se od partnera

3. Prohlásí: „Co ti zase je?“ ← útok na partnera

Vstřícnost: Vztahová vychytávka číslo jedna

Je to ve vašich rukou

DNEŠNÍ CVIČENÍ

DESETIMINUTOVÁ ROZPRAVA

Vychytávka navíc: Sbírejte drobné

- Oční kontakt

- Úsměv

- Povzdech

- Přímá žádost o pomoc nebo pozornost

- Přání dobrého rána nebo dobré noci

- Prosba o laskavost

- Když vám partner přečte nahlas: „Hele, poslechni si tohle…“

- Když partner na něco poukáže: „Podívej!“

- Volání vašeho jména z jiné místnosti

- Když partner vypadá smutně nebo sklesle

- Když partner nese sám něco těžkého

- Když partner vypadá rozčileně (například kvůli dětem)

Jak řešit případné překážky

- Když vaše partnerka nadhodí výzvu, ale vy se jí nemůžete věnovat, řekněte: „Hrozně rád bych si vyslechl víc, ale musím (poslat tento e-mail, nachystat děti na spaní a tak dále). Můžeme to prosím probrat později?“

- Když učiníte výzvu a partner nereaguje: Pokud nezareaguje na pár výzev, zkoušejte to dál! Ale jestli se to opakuje často, řekněte partnerovi: „Nechci tě kritizovat, ale snažím se s tebou mluvit… proč nereaguješ, trápí tě něco?“ Váš protějšek může být zaneprázdněný, vystresovaný nebo přetížený.

- Když výzva vyznívá negativně: Výzva ke spojení někdy může vyznít negativně, případně jako by se partner chtěl hádat. (Příklad: „Tebe asi jen tak nenapadne, že bys někdy mohla udělat večeři, co?“) Negativitu jednoduše ignorujte a reagujte na hlubší výzvu, která se za ní skrývá. (Můžete odpovědět: „Chápu, že jsi rozčilený a unavený. Moc ráda večeři přichystám, ať si můžeš odpočinout.“) Fíha – takový vklad na emoční bankovní účet se rozhodně počítá.

Table of Contents

Úvod: Časté maličkosti

Jak s touto knihou pracovat

1 den: Navažte kontakt