Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

PhDr. Lada Stuchlá

SOMATOLOGIE A LATINSKÁ TERMINOLOGIE
pro střední zdravotnické školy

Recenze:
RNDr. Ludmila Oliveriusová, CSc.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.
© Grada Publishing, a.s., 2024
Cover Photo © depositphotos.com, 2024
Obrázky převzaty z publikace Orel M. Anatomie a fyziologie lidského těla. Pro humanitní obory. Grada Publishing 2019.

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 9723. publikaci
Odpovědná redaktorka Bc. Gabriela Glezgová
Sazba a zlom Josef Lutka
Počet stran 216
1. vydání, Praha 2024

Tisk Iva Vodáková – Durabo

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-271-7495-9 (ePub)
ISBN 978-80-271-7494-2 (pdf)
ISBN 978-80-271-5205-6 (print)

O autorce

PhDr. Lada Stuchlá je od roku 2017 vyučující odborných předmětů na Střední zdravotnické škole a Vyšší odborné škole zdravotnické v Kladně. Začátkem roku 2024 vydala knihu Přehled anatomie a fyziologie člověka pro nelékařské zdravotnické obory, která vzešla z myšlenky přehledně studentům skloubit v jedné učebnici poznatky jak anatomické, tak fyziologické.

Na vyšší odborné škole ve studijním oboru Všeobecná diplomovaná sestra vyučuje předměty anatomie, fyziologie a psychologie (obecná, osobnosti, vývojová, sociální a zdravotnická). Ve studijních oborech Praktická sestra, Zdravotnické lyceum a Ošetřovatel se zaměřuje na výuku odborných předmětů somatologie, latinský jazyk, teorie ošetřovatelství, ošetřovatelství v klinických oborech, psychologie a komunikace a další.

Spolupracuje s Katedrou ošetřovatelství a porodní asistence Fakulty zdravotnických studií Západočeské Univerzity v Plzni, kde působí jako vedoucí a oponent kvalifikačních prací. V rámci dalšího vzdělávání pedagogických pracovníků absolvovala kurz latinského jazyka a zúčastnila se řady odborných seminářů. Od roku 2023 se věnuje kombinovanému studiu oboru Předškolní a mimoškolní pedagogika, kde je předmětem jejího zájmu psychický a kognitivní vývoj dětí předškolního věku.

Předmluva

Somatologie je na zdravotnické škole klíčová disciplína, která spojuje základy anatomie a fyziologie člověka. Na poznatcích z tohoto vyučovacího předmětu staví řada dalších odborných předmětů, které žák v průběhu studia absolvuje. Jsou jimi například ošetřovatelství, klinická propedeutika, patologie, vnitřní lékařství a jiné. Nedílnou součástí studia budoucích zdravotníků je latinská terminologie s případnými řeckými ekvivalenty. Předložená učebnice proto vychází z důkladné analýzy dostupných středoškolských učebnic somatologie a učebnic latinského jazyka. Její koncepce vznikla na základě vlastní zkušenosti autorky s výukou těchto a dalších odborných předmětů na zdravotnické škole ve studijních oborech Ošetřovatel, Praktická sestra, Zdravotnické lyceum a Všeobecná diplomovaná sestra.

Záměrem učebnice je podat žákům poznatky o stavbě a funkci orgánových soustav lidského těla srozumitelně a poutavě. Text kapitol je proto průběžně prokládán zajímavými fakty a náměty ke studiu, které se vážou k předloženému učivu. Jednotlivé kapitoly jsou doplněny o přehled onemocnění, která se v daných orgánových soustavách vyskytují a kterými se žáci budou podrobněji zabývat v průběhu svého studia. V závěru každé kapitoly se nachází tematický slovník odborných latinských výrazů a spojení.

Kniha byla psána s cílem poskytnout žákům učebnici, ze které se somatologii a latinskou terminologii budou učit rádi a se zaujetím.

„Porozumět anatomii a fyziologii znamená porozumět tomu, co je nám po vlastní duši nejbližší – vlastnímu tělu.“

Viktor Stuchlý

Kladno, květen 2024
PhDr. Lada Stuchlá

1Kosterní soustava

Lidská kostra je soubor všech kostí. Kostra se skládá zkostí různého vzhledu. Rozeznávány jsou kosti krátké, dlouhé, nepravidelné, sezamské (drobné kůstky zavzaté do šlach svalů) apneumatizované (vyplněné vzduchem). Lidská kostra je členěna na kostru osovou (páteř ahrudník), kostru lebky akostru končetin.

Kosterní soustava plní tyto funkce:

•skýtá podklad pro úpon svalů,

•je oporou pro měkké tkáně,

•chrání vnitřní orgány,

•tvoří se zde krvinky,

•je zásobárnou vápníku afosforu.

Zajímavá fakta: Člověk se rodí svíce než 270 kostmi. Vlivem srůstání je vdospělosti jejich počet asi 206. Kosti dospělého člověka představují asi 11 kg celkové tělesné váhy.

1.1Pojivová tkáň – pojiva

Tkáň je soubor buněk, které mají stejnou nebo podobnou funkci atvar. Kosterní soustavu tvoří tkáň pojivová, která má mechanickou apodpůrnou funkci. Do pojivové tkáně patří: vazivo, chrupavka avlastní kost.

■ Vazivo

Vazivo je měkké apoddajné. Obsahuje různé typy buněk. Jsou to buňky vazivové, ale také síťovité, pigmentové akrevní. Platí, že vazivová tkáň se snadno arychle hojí, regeneruje.

Rozeznáváme několik druhů vaziva. Jedná se ovazivo: rosolovité – je obsaženo vpupeční šňůře, řídké kolagenní neboli vmezeřené – vyplňuje prostory mezi orgány, tuhé kolagenní – tvoří vazy ašlachy, elastické – je obsaženo na páteři av hlasových vazech, síťovité – je umístěno vmízních uzlinách, slezině av kostní dřeni atukové – vyskytuje se vpodkoží, fixuje ledviny aoční kouli.

■ Chrupavka

Chrupavka je tuhá, pevná, bez cév anervů. Její základní složkou je látka chondromukoid, ve které leží chrupavčité buňky. Na povrchu chrupavky je vazivová vrstva ochrustavice. Chrupavka se ve srovnání svazivem regeneruje velmi omezeně.

Dle složení je klasifikováno několik druhů chrupavky (obr. 1.1), ato chrupavka: hyalinní neboli sklovitá – pokrývá kloubní povrchy kostí atvoří chrupavky dýchacích cest, elastická – je podkladem ušního boltce apříklopky hrtanové, vazivová – tvoří meziobratlové destičky, stydkou sponu anitrokloubní disky.

Obr. 1.1 Hyalinní, elastická avazivová chrupavka

■ Kost

Kost je tvrdé pojivo složené zkostních buněk. Kost je tvořena organickou složkou neboli osseinem, jež jí dává pružnost, aanorganickou složkou, která vzniká ukládáním solí vápníku adává kosti pevnost. Proces ukládání vápníku vkosti se nazývá mineralizace. Platí, že svěkem se kost stává méně pružnou, protože ubývá organické složky. Ve stáří se snižuje hustota kostní tkáně adochází kosteoporóze, tzv. řídnutí kostí.

Vkosti je rozlišována kostní tkáň hutná neboli kompaktní akostní tkáň houbovitá neboli spongiózní.

Hutná kostní tkáň je uložena pod vazivovým obalem kosti neboli okosticí (obr. 1.2). Kompaktní kostní tkáň je vkosti uspořádána do kruhovitých plotének neboli lamel (připomínají letokruhy), které na sebe nasedají. Rozlišovány jsou lamely zevní (povrchové) avnitřní (vmezeřené). Vnitřní lamely tvoří tzv. Haversův systém neboli osteon, to je 8 až 15 kruhově uspořádaných vnitřních lamel. Haversův systém leží vkosti okolo Haversových kanálků vyplněných cévami. Spovrchem kosti jsou Haversovy kanálky spojeny prostřednictvím Volkmannových kanálků, ve kterých také probíhají cévy (vyživování kosti).

Houbovitá kostní tkáň tvoří trámčitu (dutinky) aje umístěna vkoncích dlouhých kostí auvnitř kostí krátkých aplochých. Uspořádání houbovité tkáně se přizpůsobuje tlakovému zatěžování kosti, to se označuje jako kostní architektonika.

Zajímavá fakta: Citlivost abolestivost dává kosti okostice, která má hojné cévní anervové zásobení.

Obr. 1.2 Struktura kosti

1.2Kost

Vkosti dochází kneustálé přestavbě, na které se podílejí kostní buňky (obr. 1.3). Rozeznávány jsou zralé buňky – osteocyty, buňky rozkládající kost – osteoklasty abuňky zajišťující výstavbu nové kosti – osteoblasty. Během výstavby nové kostní tkáně je do kosti zkrve zabudováván vápník afosfáty. Tato látková přeměna je řízena hormony (růstovým hormonem, parathormonem, kalcitoninem adalšími).

Obr. 1.3 Buňky kostní tkáně

■ Vývoj kosti

Kost vzniká kostnatěním neboli osifikací. Nitroděložně se vazivový model kosti mění vchrupavčitý model, ze kterého vzniká kost (obr. 1.4). Kostnatění vazivových buněk se nazývá desmogenní osifikace, kostnatění chrupavčitých buněk se označuje jako chondrogenní osifikace. Přímo zvaziva vznikají pouze ploché kosti lebky aklíční kost. Většina kostí vtěle kostnatí zchrupavky, která se ze svého povrchu iz nitra přeměňuje vkost. Místo uvnitř budoucí kosti, odkud se osifikace šíří, se označuje osifikační centrum.

Obr. 1.4 Růst aosifikace kostí

Hojení poškozené kosti se děje primárně nebo sekundárně. Primární regenerace kosti je méně častá. Dochází při ní kprorůstání cév poškozenou částí kosti ak tvorbě nové kostní tkáně. Platí, že většina kostí vtěle se regeneruje sekundárně. Během sekundárního hojení kosti vzniká tzv. vazivový svalek, který se následně přestavuje na kost.

■ Stavba dlouhé kosti

Dlouhá kost se skládá se tří hlavních částí (obr. 1.5), ato zhorního úseku – horní epifýza, ze střední části – tělo kosti neboli metafýza az dolního úseku – dolní diafýza. Na hranici epifýz atěla kosti se nachází chrupavčitá růstová štěrbina, která umožňuje růst kosti do délky. Ve věku 17–20 let vlivem pohlavních hormonů arůstového hormonu štěrbina kostnatí, uzavírá se arůst kosti do délky je ukončen. Do šířky narůstá kost přikládáním nových hlubokých vrstev okostice. Uvnitř těla dlouhé kosti je dřeňová dutina, ve které leží kostní dřeň. Kostní dřeň obsahuje vazivové buňky acévní síť. Včervené kostní dřeni probíhá krvetvorba. Spřibývajícím věkem se vkostní dřeni ukládají tukové buňky avzniká žlutá kostní dřeň. Vdospělosti krvetvorba probíhá pouze vhoubovité tkáni kostí plochých akrátkých (kosti lebky, obratle, žebra, kosti pánve).

Krevní zásobení kosti zajišťují vyživující tepny, které odstupují zokolních tepen kosti, vstupují do kostní dřeně anapojují se na cévy vHaversových kanálcích. Stepnami procházejí také žíly.

Obr. 1.5 Dlouhá kost

Zajímavá fakta: Nedostatek růstového hormonu vede ktrpaslictví neboli nanismu. Jeho nadprodukce může naopak způsobit nadměrný vzrůst zvaný gigantismus.

■ Spojení kostí

Kosti jsou na kostře spojeny pevně nebo pohyblivě.

Pevné spojení kostí zajišťuje vazivo, chrupavka akost. Vazivové spojení kostí se nachází mezi lebečními kosti (švy). Spojení kostí chrupavkou je na páteři mezi obratli (meziobratlové destičky) nebo na pánvi mezi pánevními kostmi (stydká spona). Ksrůstu kostí došlo například na kosti křížové nebo na kosti pánevní.

Pohyblivým spojením kostí je kloub (obr. 1.6).

Obr. 1.6 Obecná stavba kloubu

Kloub je zpravidla tvořen hlavicí, jamkou, pouzdrem adutinou. Kloubní jamku ahlavici pokrývá hyalinní chrupavka. Na vnitřní ploše kloubního pouzdra se tvoří maz neboli synovie pro výživu chrupavky ake snížení tření mezi kloubními plochami. Ke stabilitě asnazšímu pohybu kloubu přispívají pomocná zařízení kloubu. To jsou kloubní vazy, svaly, chrupavčitý kloubní lem, chrupavčité destičky atíhové váčky vyplněné synovií. Kloubní destičky mohou být plné – disky nebo srpovité – menisky. Tíhové váčky se nacházejí vmístě nejvyššího tlaku.

Rozlišovány jsou různé druhy kloubů. Kloub jednoduchý se skládá ze dvou kostí akloub složený je tvořen více kostmi (nebo vněm leží chrupavčité destičky). Dle tvaru styčných ploch je rozeznáván kloub kulový, válcový, kladkový, sedlový, elipsovitý, plochý nebo tuhý.

Zajímavá fakta: Křupání kloubů je způsobeno pukáním bublin plynů, které jsou do kloubního pouzdra produkovány kloubním mazem. Ukázalo se, že vznik těchto bublin urychluje chladné počasí.

1.3Kostra osová

Páteř nese váhu trupu ahlavy, chrání nervy ahřbetní míchu aumožňuje pohyb. Platí, že páteř tvoří 1/3 celkové tělesné výšky. Esovité prohnutí páteře slouží krozložení váhy, která na ni působí.

1.3.1Páteř

Páteř člověka se skládá ze sloupce 33 až 34 obratlů (obr. 1.7). Obratle se člení na 7 obratlů krčních (C1–C7), 12 obratlů hrudních (Th1–Th12), 5 obratlů bederních (L1–L5), 5 obratlů křížových (S1–S5), které srůstající vkost křížovou, a4 až 5 obratlů kostrčních (Co1–Co5) srůstajících vkost kostrční.

Obr. 1.7 Páteř – pohled zezadu

Páteř má čtyři zakřivení ve tvaru dvojitého písmene S(obr. 1.8). Voblasti krční abederní je páteř vyklenuta dopředu – lordóza, voblasti hrudní akřížové je prohnuta dozadu – kyfóza. Zakřivení páteře se učlověka vyvíjí postupně zvedáním hlavy, stojem achůzí. Mírné vybočení páteře do strany se označuje jako fyziologická skolióza aje dáno nestejnou hmotností obou polovin těla.

Obr. 1.8 Páteř – pohled zboku

■ Stavba obratle

Obecně platí, že obratel má obratlové tělo aobratlový oblouk (obr. 1.9). Oblouk je připojený kzadní části obratlového těla. Tak vzniká obratlový otvor tvořící páteřní kanál, kterým prochází hřbetní mícha. Mezi sousedními oblouky obratlů jsou meziobratlové otvory (těmi vystupují míšní nervy). Zoblouku obratle odstupují obratlové výběžky. Mezi ně patří dva výběžky horní adva výběžky dolní, dva výběžky příčné (mířící do stran) ajeden výběžek trnový (namířený dozadu). Kloubní výběžky horní adolní mají plošky pro pohyblivé spojení obratlů. Na příčné výběžky atrnový výběžek se upínají svaly avazy (pro pružnost páteře).

Obr. 1.9 Obratel – pohled shora

■ Znaky obratlů

Krční obratle mají malé nízké tělo arozvidlený trnový výběžek. Zcela odlišné jsou první dva krční obratle – nosič (C1) ačepovec (C2) (obr. 1.10). Nosič nemá obratlové tělo ajeho trnový výběžek nahrazuje hrbolek. Na horní ploše nosiče leží vejčité kloubní plošky pro spojení slebkou (skostí týlní). Na zadní ploše má plošku pro zub čepovce. Na hranici šíje ahrudníku je dobře hmatný dlouhý trnový výběžek sedmého krčního obratle (C7).

Obr. 1.10 Skloubení prvních dvou krčních obratlů

Hrudní obratle mají krátké válcovité tělo skloubními ploškami pro hlavice žeber. Těla hrudních obratlů se směrem dolů stávají mohutnějšími.

Bederní obratle mají mohutné ledvinovité tělo, čtyřhranný trnový výběžek ajejich obratlový otvor má trojúhelníkovitý tvar.

Kost křížová obsahuje hrany jako pozůstatky po trnových výběžcích křížových obratlů. Mezi posledním bederním obratlem akostí křížovou se vyklenuje tzv. předhoří. Dále se na křížové kosti nacházejí čtyři páry otvorů (prostupují jimi míšní nervy).

Kost kostrční má tvar klínu aje zakrnělým pozůstatkem ocasu.

Zajímavá fakta: Křížové obratle srůstají až během puberty. Kostrční obratle zůstávají často oddělené.

■ Spojení na páteři

Těla obratlů spojuje 23 meziobratlových destiček, které jsou zvazivové chrupavky. Jejich úkolem je tlumit nárazy při pohybu arovnoměrně rozkládat tlak na obratle. První meziobratlová ploténka leží mezi čepovcem aC3, poslední ploténka je mezi L5 akostí křížovou. Obratle jsou dále spojeny plochými meziobratlovými klouby. Mezi lebkou anosičem je nosičotýlní kloub, který umožňuje kývavé pohyby hlavy aúklony do stran. Nosič čepový kloub mezi nosičem ačepovcem umožňuje otáčení vkrční páteři. Podél přední azadní strany obratlových těl probíhají dlouhé vazy. Obratlové oblouky spojují krátké žlutavé vazy. Krátké vazy jsou také mezi příčnými atrnovými výběžky.

Zajímavá fakta: Ráno je člověk o1–2 cm vyšší než večer. Je to dáno tím, že během dne se meziobratlové ploténky váhou těla stlačují.

1.3.2Hrudní koš

Kostra hrudníku se skládá zhrudních obratlů, žeber ahrudní kosti. Vhrudním koši leží hrudní orgány azačátky aúpony dýchacích svalů. Dle tvaru se liší dva krajní typy hrudníku, ato hrudník soudkovitý (krátký aširoký) ahrudník astenický (dlouhý aúzký).

■ Žebra

Člověk má 12 párů žeber, které se dělí na 7 žeber pravých – připojených khrudní kosti, 3 žebra nepravá – připojených kchrupavce předchozího žebra a2 žebra volná – zavzatá do svalů břišní stěny. Kostěná část žebra má hlavici pro připojení ktělu hrudního obratle, krček, který je zakončen hrbolkem, a obloukovité tělo. Díky obloukovitému zakřivení těla žebra se může zvětšovat objem hrudníku během dýchání. Přední část těla žebra přechází vchrupavčitou část.

■ Hrudní kost

Hrudní kost je plochá anepárová. Tvoří ji rukojeť, tělo achrupavčitý mečovitý výběžek. Rukojeť se kloubí sprvním párem žeber as klíčními kostmi. Vrchol rukojeti je vykrojen vhmatnou hrdelní jamku. Po stranách těla hrudní kosti jsou zářezy pro skloubení sžebry.

Zajímavá fakta: Prostřední žebra jsou zvýšeně náchylná ke zlomeninám. Zlomené žebro je velmi bolestivé, navíc hrozí, že propíchne srdce nebo plíce.

1.3.3Lebka

Lebka chrání mozek aje oporou pro obličej. Tvoří ji 22 lebečních kostí (obr. 1.11, 11.12). Mozková část lebky je z8 kostí, obličejová část lebky je složena ze 14 kostí. Spojení lebečních kostí zajišťují vazivové švy achrupavka. Jediné pohyblivé spojení na lebce je čelistní kloub. Mozkovou část lebky tvoří dva oddíly, ato báze aklenba. Kosti lebeční báze jsou spojeny chrupavkou ajsou na nich otvory pro průchod cév anervů. Vnitřní strana báze se člení na tři lebeční jámy, ve kterých leží mozkové polokoule (obr. 1.13). Kosti klenby chrání mozek.

Obr. 1.11 Lebka – pohled zepředu

Obr. 1.12 Lebka – pohled zboku

Obr. 1.13 Lebka – pohled shora na lební bázi

■ Mozková část – kosti báze

Čelní kost je nitroděložně párová, poté srůstá. Tvoří strop očnic av přední dolní části má hmatné nadočnicové oblouky. Mezi nadočnicovými oblouky je vkleslina. Obsahuje párové vedlejší dutiny nosní.

Čichová kost je nepárová askládá se ze dvou plotének. Svislá ploténka rozděluje dutinu nosní, horizontální ploténka má otvory, kterými procházejí vlákna čichového nervu. Čichová kost obsahuje čichové vedlejší dutiny nosní.

Klínová kost je nepárová. Podobá se netopýrovi srozevřenými křídly. Člení se na tělo sprohlubní – turecké sedlo, které tvoří jamku pro podvěsek mozkový (viz kap. 12.3) ana křídla avýběžky. Po stranách těla leží vnitřní krkavice vyživující mozek. Kost klínová také obsahuje vedlejší dutinu nosní.

Spánková kost je nepárová aobsahuje systém dutinek akanálků, ve kterých je uloženo sluchově rovnovážné ústrojí. Má výběžek bradavkový avýběžek bodcovitý. Svým jařmovým výběžkem se spojuje skostí lícní, tak vzniká jařmový oblouk. Obsahuje jamku pro hlavici dolní čelisti (tvoří čelistní kloub). Její součástí je kost skalní, nejtvrdší kost vtěle.

Týlní kost je nepárová. Obsahuje velký týlní otvor pro prostup míchy. Dále má vyvýšeniny pro skloubení snosičem.

Zajímavá fakta: Čelistní kloub je jediné pohyblivé spojení na lebce.

■ Mozková část – kosti klenby

Klenbu tvoří výše uvedené kosti (čelní, klínová, spánková atýlní) spolu skostí temenní.

Temenní kost je párová as okolními kostmi ji spojují vazivové švy. Rozeznáván je šev věncový mezi kostí čelní atemenní, šev šípový mezi kostmi temenními, šev lambdový mezi kostí temenní atýlní ašev šupinový mezi kostí temenní aspánkovou.

■ Obličejová část

Nosní kost je párová atvoří podklad nosu. Radličná kost je nepárová. Tvoří zadní dolní oddíl nosní přepážky. Kost slzní je párová ave vnitřní stěně očnice vytváří jamku pro slzný váček.

Horní čelist je párová. Skládá se ztěla ačtyř výběžků – čelního, lícního, patrového adásňového. Patrový výběžek tvoří podklad tvrdého patra, vlůžkách dásňového výběžku jsou zasazeny zuby. Její tělo obsahuje největší vedlejší dutinu nosní. Lícní kost je párová. Její výběžek se spojuje skostí lícní avzniká jařmový oblouk. Patrová kost je párová, tvoří zadní část tvrdého patra.

Dolní čelist je nepárová anejvětší obličejová kost. Má podkovovitý tvar těla advě ramena. Na těle jsou lůžka pro zuby avpředu vybíhá vhrbol neboli podklad brady. Ramena jsou ukončena zadním kloubním výběžkem pro čelistní kloub.

Jazylka je nepárová. Je zavěšena na bodcovitém výběžku kosti spánkové aupínají se na ni nadjazylkové apodjazylkové svaly. Má tělo avelké amalé rohy.

Zajímavá fakta: Jazylka je jediná kost vtěle, která není spojena sdalší kostí.

■ Mezipohlavní rozdíly na lebce

Platí, že ženská lebka má celkově kulatější tvar než lebka muže. Mužská lebka má výraznější nadočnicové oblouky amohutnější lícní kosti ijařmové oblouky. Muži mají také vyšší avětší očnice. Ženy mají vystouplejší kost čelní akosti temenní. Dolní čelist včetně brady je na ženské lebce celkově drobnější améně vystouplá. Mužská lebka má větší bradavkové výběžky spánkových kostí ve srovnání slebkou ženy.

Znaky, podle kterých je možné rozlišit pohlaví člověka, se označují jako pohlavní dimorfismus neboli dvojtvárnost.

■ Lebka novorozence

Na lebce novorozence jsou vmístech budoucích švů vazivové pruhy, které přeházejí ve vazivové blány (lupínka) neboli fontanely. Mezi kostí čelní akostmi temenními je velká fontanela, která má rombický tvar aosifikuje okolo 2. roku života. Mezi kostmi temenními akostí týlní leží malá fontanela. Její tvar je trojúhelníkovitý azaniká do 3. měsíce věku. Vazivové blány zajišťují pružnost lebky pro průchod rodidly při porodu arůst mozku. Na lebce novorozence se dále nacházejí typické hrboly kosti čelní atemenní.

Zajímavá fakta: Výrazný nepoměr mezi mozkovou aobličejovou částí lebky novorozence je dán tím, že uněj není vyvinutý žvýkací aparát.

1.4Kostra horní končetiny

Kostra horní končetiny zahrnuje tzv. pletenec avolnou horní končetinu (obr. 1.14). Pletenec horní končetiny se skládá zklíční kosti alopatky.

Obr. 1.14 Kostra horní končetiny

Klíční kost je esovitě zakřivená aměří 12–16 cm. Lopatka je plochá kost amá tvar trojúhelníku svypouklou zadní stěnou. Na její zadní ploše leží hřeben, který ji rozděluje na nadhřebenovou apodhřebenovou jámu. Hřeben pak vybíhá nad ramenní kloub jako nadpažek. Zhorního okraje lopatky dopředu vystupuje zobcovitý výběžek. Na lopatce je jamka ramenního kloubu.

Volná horní končetina se skládá zpaže, předloktí aruky.

Pažní kost má hlavici, krček anatomický akrček chirurgický (časté místo zlomenin) atělo. Na těle je drsnatina pro úpon deltového svalu. Směrem dolů kost pažní vybíhá ve dva hrboly aspojuje se spředloketními kostmi. Na dolní zadní ploše kosti pažní je loketní jáma, do které zapadá výběžek loketní kosti.

Vřetenní kost leží na palcové straně ruky. Skládá se zhlavice, která má tvar válečku, zkrčku atrojbokého těla. Dole vybíhá vhmatný bodcovitý výběžek.

Loketní kost leží na malíkové straně ruky. Má výběžek, okovec, který zapadá do loketní jámy kosti pažní. Její tělo je zakončeno hlavicí, která vybíhá vhmatný bodcovitý výběžek.

Kostru ruky tvoří 27 kostí, které se člení na 8 kostí zápěstních, 5 kostí záprstních a14 článků prstů (obr. 1.15).

Obr. 1.15 Kostra ruky – pohled shora

Zápěstní kosti jsou uspořádány do dvou řad. Vhorní řadě (směrem od palce kmalíku) leží kost loďkovitá, poloměsíčitá, trojhranná ahrášková. Vdolní řadě je kost mnohostranná větší, mnohostranná menší, hlavatá ahákovitá.

Záprstní kosti tvoří dlaň, směrem od palce se značí I. až V. metakarp. Skládají se ze základny, těla aoválné hlavičky.

Články prstů jsou tři na druhém až pátém prstu, na palci jsou dva. Na dlaňové straně ruky posledních článků je drsnatina, na kterou se upínají šlachy ohybače prstů.

Zajímavá fakta: Brňavka je citlivé místo uloketního nervu, který leží přímo pod povrchem kůže. Při uhození do tohoto místa proto dochází ktypickému brnění.

■ Spojení horní končetiny

Mezi kostí hrudní aklíční je pevný sternoklavikulární kloub, který zesilují četné vazy. Jeho pohyblivost je omezená. Mezi kostí klíční anadpažkem lopatky je akromioklavikulární kloub. Jeho pohyby jsou také omezené.

Ramenní kloub je kulový ajeho kloubní pouzdro je prostorné se slabými vazy. Dalším kloubem je složený loketní kloub.

Loketní kloub obsahuje tři klouby – kladkový kloub mezi kostí pažní aloketní, kulovitý kloub mezi kostí pažní avřetenní aválcový kloub mezi kostí vřetenní aloketní. Mezi kostmi předloktí se rozpíná vazivová membrána, do které se upínají svaly. Vdolní části předloktí je mezi kostí vřetenní aloketní další válcový kloub. Ten umožňuje tzv. supinaci – kosti leží vedle sebe (dlaně vpřed) apronaci – kost vřetenní se otáčí přes kost loketní (dlaně vzad).

Na ruce jsou klouby ruky, které tvoří funkční celek. Zajišťují tak její jemné apřesné pohyby. Patří mezi ně vřetenozápěstní kloub, esovitý středozápěstní kloub azápěstně záprstní klouby. Kloub na palci je sedlový aumožňuje jeho opozici. Dalšími jsou klouby záprstně článkové amezičlánkové.

Zajímavá fakta: Ramenní kloub je nejpohyblivější kloub vtěle. Jeho vykloubení často nastává zdůvodu mělké kloubní jamky.

1.5Kostra dolní končetiny

Kostra dolní končetiny je uspořádána obdobně jako horní končetina (obr. 1.16). Pletenec dolní končetiny se skládá zpravé alevé pánevní kosti. Obě kosti jsou vzadu spojeny křížovou kostí avpředu chrupavkou, tzv. stydkou sponou.

Obr. 1.16 Kostra dolní končetiny

Jednu pánevní kost tvoří tři kosti – kost kyčelní, sedací astydká. Tyto kosti pevně spojuje chrupavka vjamce kyčelního kloubu. Kyčelní kost má lopatu kyčelní, která vybíhá vhřeben kyčelního, ačtyři páry trnů (dva páry horní – přední azadní, dva páry dolní – přední azadní). Sedací kost vytváří mohutný hrbol sedací. Stydká kost dává skostí sedací vznik otvoru, kterým procházejí cévy anervy.

Lopaty kyčelní ohraničují velkou pánev, která směrem dolů pokračuje jako malá pánev neboli porodnická (obr. 1.17).

Obr. 1.17 Kostra pánve

Na pánvi jsou pozorovatelné mezipohlavní rozdíly. Platí, že ženská pánev je nižší aprostornější. Její křížová kost je kratší, vyklenutější astydká spona je nižší. Zporodnického hlediska jsou na pánvi popisovány pánevní roviny. Je to rovina pánevního vchodu, šíře, úžiny avýchodu. Na pánvi se dále určují zevní pánevní rozměry. Nástrojem zvaným pelvimetr jsou na pánvi určovány zevní rozměry. Jsou jimi rozměry mezi předními horními trny kyčelními (26 cm), mezi kyčelními hřebeny (29 cm), mezi velkými chocholíky kostí stehenních (31 cm) amezi trnem L5 ahorním okrajem stydké spony (20 cm).

Zajímavá fakta: Předozadní rozměr pánevního vchodu zpravidla měří 11 cm. Hlavička novorozeného dítěte měří asi 11,5 cm. Při průchodu hlavičky pánevním vchodem umožní lebeční kosti její deformaci o0,5 cm.

Volná dolní končetina se skládá zčásti stehenní, bérce anohy.

Stehenní kost je nejmohutnější kost lidského těla. Její váha činí udospělého člověka asi 1 kg. Člení se na hlavici, krček atělo, které se směrem dolů rozšiřuje ve dva kloubní hrboly. Na těle stehenní kosti jsou hrbolky, tzv. velký amalý chocholík. Voblasti kolenního kloubu nasedá na stehenní kost čéška. Čéška je největší sezamská kost, která se vyvinula vúponové šlaše čtyřhlavého stehenního svalu.

Mezi kosti bérce patří kost lýtková aholenní. Holenní kost leží na palcové straně nohy. Její tělo je trojboké shmatnou přední hranou. Vhorní části se rozšiřuje ve dva kloubní hrboly, dole vybíhá ve vnitřní kotník. Lýtková kost leží na malíkové straně nohy. Má hlavičkou, kterou se kloubí skostí holenní adole vybíhá vzevní kotník.

Kostru nohy tvoří 26 kostí, které se člení na 7 kostí zánártních, 5 kostí nártních a14 článků prstů (obr. 1.18).

Obr. 1.18 Kostra nohy – pohled zboku

Zánártní kosti jsou uspořádány do dvou pruhů, které dávají vznik podélné klenbě nožní. Patří mezi ně kost hlezenní, loďkovitá, tři klínové (vnitřní, střední azevní), patní akrychlová. Nejmohutnější znich je kost patní, která vybíhá vpatní hrbol patní. Na něj se upíná Achillova šlacha. Platí, že klenba slouží krozložení váhy, podporuje pružnost nohy astabilní stoj.

Nártní kosti jsou označovány od palce I. až V. metatarz. Tvoří je základna, tělo ahlavice.

Články prstů jsou tři na druhém až pátém prstu, na palci jsou dva články. Na chodidlové straně mají poslední články drsnatinu, na kterou se upínají šlachy ohybače prstů.

Zajímavá fakta: Průměrně člověk za život ujde stejnou vzdálenost, jako kdyby čtyřikrát obešel zeměkouli.

■ Spojení dolní končetiny

Mezi kostí křížovou akyčelní je plochý křížokyčelní kloub, který je zpevněn mnoha vazy. Jeho pohyblivost je minimální. Vpředu na pánvi leží stydká spona zvazivové chrupavky.

Kpánvi se připojuje kulový kyčelní kloub, na který se přenáší váha celého těla, proto je nejvíce opotřebováván. Jeho kloubní pouzdro je zesíleno několika vazy, ze kterých nejmohutnější je vaz kyčlostehenní. Stehenní kost, čéška aholenní kost tvoří složený kolenní kloub. Uvnitř kolenního kloubu jsou dva menisky adva zkřížené vazy. Zbočních stran je jeho kloubní pouzdro zesíleno dvěma zevními kolaterálními vazy, vpředu je čéškový vaz. Vdolní části bérce je mezi kostí holenní alýtkovou lýtkoholenní kloub, který umožňuje nepatrné pohyby. Mezi kostmi bérce se rozpíná vazivová membrána, do které se upínají svaly.

Zajímavá fakta: Kolenní kloub je anatomicky nejsložitějším kloubem vtěle.

1.6Růst lidského těla

■ Otázky anáměty ke studiu:

•Vyhledejte, co značí pojem kraniosynostóza.

•Vlastními slovy shrňte základní poznatky orůstu avývoji kosti.

•Vytvořte přehled kloubů lidského těla.

1.7Latinská terminologie

amputatio – amputace, odnětí