O mně ode mě

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.pointa.cz

www.albatrosmedia.cz

Zdeněk Pala

O mně ode mě – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2024

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

CHUDOBA,
BOHATSTVÍ
A SMRT

Vím, že nebude chudá
a pro jiného je jí škoda.

Proč někde hledat by měla,
když já jsem ten, kterého chtěla.

Krásná zrovna nebyla,
však touha se mě zmocnila.

Touha po jejím věnu,
co dostanu, když si ji vezmu.

Teď, když už jsme svoji,
já s ní užiju si.

Její ošklivost s ničím srovnat se nedá,
snad jen s koštětem by byla svorná.

Teď už nejde jen o to věno,
jde o mou čest, o mou hrdost.

S tím se nedá žít,
zabiju sebe, nebo ji.

Tohle nebylo v plánu,
to, co se stalo k ránu.

Teď už pozdě je,
slunce již vysvitlo.

A kvůli tomu zápachu,
nechat ji tu nemohu.

Snad když přiznám se,
soudce mi pomůže.

Pořád je lepší dlouho sedět
než se na oprátce věšet.

Mé srdce teď rychle buší,
já cítím, že něco děje se s duší.

Má duše teď opouští tělo,
umírám pro svoji slabost.

DOPIS

Měl jsem Tě rád
jako svoji kamarádku.

Měl jsem Tě rád
jako své věci.

Měl jsem Tě rád
jako to, co rád mám.

Měl jsem Tě hrozně rád,
ale něco je teď jiné.

Lidé se mění a city s nima,
nevím, co se to děje s námi dvěma.

Teď Tě miluji
a nikdy už nechci jinak.

Miluji Tvé hnědé vlasy,
hnědé jako kaštan.

Miluji Tvé modré oči,
modré jako obloha bez mraků.

Miluji Tvé rudé rty,
rudé jako červánky.

Miluji Tvou hebkou pleť,
hebkou jako tenhle svět.

Miluji Tvou duši, miluji Tvůj hlas,
miluji Tvoje svědomí i Tvůj strach.

Však teď nepíšu
a nad dopisem se zamýšlím.

Dát Ti ho, anebo ne,
řekneš ano, či ne?

Tvé city nejsou jako mé,
nemění se.

Rozdrtím si kosti
nebo mozek v lebce.

Vytrhám si všechny zuby
či vnitřnosti v těle.

Ale žádná bolest z nich
nebude horší víc.

Víc než slovo NE,
které mi řekneš po přečtení.

A pro to slovo NE
trhám dopis pro Tebe.

PROČ

Proč má život
pro a proti?

Proč je někdy sladký
a proč někdy zkažený?

Proč, když se smějeme,
jiní umírají?

Proč se lidé s námi loučí
a proč od nás odcházejí?

Proč někoho ztrácím,
když ho mám tak rád?

Proč slzy
jsou tak zbytečné?

Proč strach?
Ten je nanic.

Proč prosit,
když nikdo neslyší.

Teď otázky si pokládám
a bez významu na nich zakládám.

Proč, proč, proč?
Teď slzy v očích mám.

LAMPA

Před mým oknem svítí
a vůbec nepije.

Ona stále
a pořád tam je.

Netrápí ji hlad
a nikdy nestoná.

Je to na ni znát,
a přece dobře vypadá.

Svítí večer, někdy i ráno,
a když doplní ji měsíc, chci jí dát hned jméno.

Někdy mi pomáhá,
když si chci večer číst.

A někdy mě naopak štve,
když chci večer spát.

Někdy mě svitem probouzí
a někdy s ní usínám.

Připadá mi, že se nikdy nerozbije
a že bude vždycky svítit tak, jak má.

Ona hodná mluvy je
s někým, kdo ji ještě nezná.

SPRAVEDLNOST

Ty něco ukradneš
a teď utéct chceš.

Ty snad myslíš,
že jí unikneš?

Že když běžíš rychle pryč,
nikdo neví, že máš hřích?

Hřích, co patří Tobě,
nepozná nikdo v době.

Ale ona hloupá není,
ty nevíš, komu čelíš.

Však už brzo poznáš ji,
ona o tom všechno ví.

Nebude teď trvat dlouho,
to ona se postará o Tvůj hřích.

Cítíš smutek, cítíš svědomí,
neboj, ještě to hodně zabolí.

Tvá muka, to ještě nic není,
věř mi, nic z toho není vykoupení.

Stále od ní málo máš,
co ještě dokáže, poznáš.

Však teď okolo
všechno se Ti změní.

A teď jenom mlčky doufej,
že život Tvůj bude dlouhej.

S TEBOU

Chtěl bych být polštářem,
na který svoji hlavu pokládáš.

Chtěl bych být peřinou,
kterou se v noci přikrýváš.

Chtěl bych být postelí,
na kterou svým tělem uléháš.

Chtěl bych být zrcadlem,
do kterého se každé ráno podíváš.

Chtěl bych být věcmi,
kterými se před zimou ukrýváš.

Chtěl bych být zemí,
po které se procházíš.

Chtěl bych být vzduchem,
bez kterého nemůžeš žít.

Chtěl bych být ten,
který bude vedle Tebe stát.

Chtěl bych být tím,
který s Tebou bude napořád.