Soutěž jedlíků princezen a jiné dračí pohádky

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.albatros.cz

www.albatrosmedia.cz

Milan Šotek

Soutěž jedlíků princezen a jiné dračí pohádky – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2024

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Dračí pohádky původně vznikly pro rozhlasový pořad Hajaja.

© Milan Šotek, 2024

Illustrations © Lucie Dvořáková, 2024

E-book konverzi vytvořilo Grafické a DTP studio Fragment

E-book konverze © Grafické a DTP studio Fragment, 2024

ISBN tištěné verze 978-80-00-07484-9

ISBN e-knihy 978-80-00-07492-4 (1. zveřejnění, 2024) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-00-07493-1 (1. zveřejnění, 2024) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-00-07488-7 (1. zveřejnění, 2024) (ePDF)

Jak drak
neměl kam své hlavy složit

Byl jeden drak a ten měl malou sluj.

Sluj, to je vlastně dračí bouda ve skále. Jenže bouda je pro psy a dřevěná, kdežto sluj pro draky a kamenná. A právě jeskynní sluj byla našemu drakovi malá.

Ne že by byl abnormálně veliký, na dvousetletého draka byl spíše střední postavy, ale sluj byla abnormálně prťavá. Ještě tak ocas a ještěrovité tělo do ní nasoukal, ale hlavy už musely ven. Všechny tři. A co hůř, vůbec tu nebylo místo pro princeznu. A princezen měl náš drak plné hlavy.

Ptáte se, proč si nenašel větší sluj? Hledal ji, děti, hledal, ale všechny už byly obsazené jinými draky. Uznejte, že spát v jednom kuse napůl pod širákem není žádný med. Ocas máte pěkně v teple, ale zubiska vám drkotají. A drkotání hned tří hlav naráz, to už je nějaký drkot!

Drak tím lezl celému lesu na nervy, jenže když jste laň nebo veverka, nepůjdete napomenout souseda draka za rušení nočního klidu. To mu spíš vymyslíte nelichotivou přezdívku. A tak zatímco se jiní místní draci honosili jmény jako „Ostrozubec“ či „Ožehovač“, tomu našemu nikdo neřekl jinak než „Rohožka“. To podle těch tří dlouhých krků ustavičně vyložených před jeskyní.

Jak čas plynul, zvykl si drak Rohožka na svou prťavou sluj i na svou přezdívku a s přečnívajícími hlavami si přestal dělat těžkou hlavu.

„Princeznu sním venku a dovnitř ji dopravím zažívacím traktem,“ měl jasno drak a tak tomu bylo až do doby, než se lesem roznesla zpráva, že tudy bude co nevidět projíždět rytíř Jindřich zvaný Drakobijce.

Jako Drakobijce označuje se každý, kdo v minulosti přemohl draka. A Jindřich jich měl na kontě rovný tucet. Drak Rohožka měl Drakobijce v lásce asi tak jako moucha mucholapku.

Už jsem vám říkal, že měl tři hlavy? Měl, ale ne odjakživa. Rohožka se narodil jako sedmihlavý, což znamená, že mu Drakobijci zkřížili cestu celkem… jen počítejte se mnou… to máme: minus jedna hlavička, minus druhá hlavička… nu, správně! Drakobijci zkřížili Rohožkovi cestu celkem čtyřikrát!

Z hlaviček tak zbývaly tři a bylo načase jimi začít šetřit, a ne je dávat rytířům všanc jako na podnose. Není divu, že zpráva o Jindřichu Drakobijci přidělala draku Rohožkovi vrásky na všech třech čelech.

V noci začal držet pravidelné hlídky. Po třech hodinách probudila první hlava tu druhou a šla spát, po dalších třech byla řada na hlavě sedmé (ano, třetí až šestá hlava chyběly, uťali je Drakobijci). Lesu se krapet ulevilo, protože hlava, která hlídkuje, nedrkotá. I tak ale zbylé hlavy rámusily dost na to, aby překryly praskání suchých větviček, po kterých už k jeskyni obezřetně našlapoval rytíř Jindřich, od hlavy k patě ve zbroji.