Bertíkův
kouzelný svět

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.pointa.cz

www.albatrosmedia.cz

Ludmila Fialová

Bertíkův kouzelný svět – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2024

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Text © Ludmila Fialová, 2024

E-book konverzi vytvořilo Grafické a DTP studio Fragment

E-book konverze © Grafické a DTP studio Fragment, 2024

ISBN tištěné verze 978-80-7691-543-5

ISBN e-knihy 978-80-7691-616-6 (1. zveřejnění, 2024) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-7691-617-3 (1. zveřejnění, 2024) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-7691-620-3 (1. zveřejnění, 2024) (ePDF)

Úvod

Jmenuji se Albert, ale říkají mi Bertík. Je mi už pět let. Chodím do mateřské školky a připadám si často jako šéf Kačenek, protože pomáhám paní učitelce organizovat fungování naší třídy, která se jmenuje „Kačenky“. Bydlíme na okraji Prahy, kde končí metro a jsou samé vysoké domy, ale blízko jsou i rybníky, lesy a přehrada.

Svět je úžasná věc! Každý den objevuji něco nového. Rád o tom pak vyprávím rodičům, babičkám i pejskovi, který s námi bydlí. Je hezké prožívat dobrodružství s kamarády ve školce, prozkoumávat okolí a nechávat se překvapit něčím novým, ochutnávat různé dobroty, zkoušet nové hry, ukazovat svému okolí, co už všechno umím. Rád se učím nové věci, chci všechno poznat a porozumět tomu, ale také být odměněn za úspěch potleskem, palcem nahoru nebo pochvalou. Svět mi nabízí tolik kouzel, která jsou pro mě důvodem k údivu nebo výzvou k probádání!

Mám rád knedlíky s rajskou omáčkou, špagety, vdolky s povidly, čerstvé ovoce v každé podobě (ale ne kyselé višně), občas také trochu mlsám sladkosti, ale vím, že s bonbóny se to nemá přehánět. Moc mě baví počítání (umím počítat česky do 900, anglicky do 200 a německy do 20). Také jsem expert na hraní her (při nich zkouším všelijaké triky, které mohou pomoci k výhře). Rád stavím bunkry a schovávám se. Také mě baví vaření a pečení s maminkou a babičkou, protože chci v budoucnu být šéfkuchařem. Rád vymýšlím nové recepty. Miluji sporty, jezdím na kole, plavu i dovádím na sněhu (na pekáči, sáňkách i lyžích). Cestuji rád, nejen na vlastní pohon (pěšky, na koloběžce či na kole), ale i dopravními prostředky (hlavně metrem a vlakem, autobusem, tramvají, přívozem i autem). Už jsem se v mém životě dostal daleko – v Česku k Máchovu jezeru, do Krkonoš, na Šumavu i do oblasti rybníků v jižních Čechách, v cizině až do Itálie a Egypta. Proto se také učím anglicky v mateřské školce. Jsem znalec žraloků, dinosaurů a hub. Každý se diví, že toho vím víc než on v těchto oborech. Omračuji své okolí nejen názvy, které dosud neslyšeli, ale i informacemi o místě výskytu, velikosti a váze, typických znacích… Paměť já mám opravdu dobrou! Těší mě, když ostatní žasnou.

Občas se mi ráno nechce z postele, nebo špatně slyším, když mám udělat něco, co se mi nechce (třeba uklidit hračky). Všichni mi říkají, že jsem šikovný, chytrý a hodný kluk, i když se občas něco nepovede, ale to se stává asi každému.

1.
Moje rodina

Mými „přísnými“ dozorci a současně dobrými kamarády, kteří mi pomáhají, jsou maminka a tatínek. Ve společné domácnosti s námi bydlí ještě černý psík Swen. On už je ale dědeček, tak ho nesmím moc honit a zlobit.

Maminka

Moje maminka je moc šikovná a umí všechno spravit. Baví ji šít na stroji, a tak si mohu vybírat, z jaké látky budu mít bundu, kalhoty nebo mikinu. Mám dinosauří pyžámko, šmoulí tepláky, krásné masky do školky (v podobě dýně, netopýra, čaroděje). Maminka pracuje na počítači, občas i z domova. A tak jsem se naučil, jak se vydělávají korunky. Na návštěvě u babičky často zapnu počítač a pomocí myši vytvořím řádek tajných značek (to jsou korunky, které mi babička počítá) a pak si tyto korunky schovám do souboru v počítači jako do kasičky. Dokážu si „vydělat“ i 1000 korun za jeden den. Maminka nás má všechny ráda a stará se o nás.

Co řekne maminka, to platí. Někdy ostatní nechtějí pochopit mé pravidlo, které mě naučila maminka, ale oni ho neznají. Moje maminka má přece vždycky pravdu. S maminkou mohu dělat všechno: pouštět draky, jezdit na kole, hrát hry, malovat vodovkami, vařit nebo špásovat. Rád se s ní mazlím a chtěl bych, aby mohla být pořád se mnou.

Tatínek

Můj táta je spolumajitel restaurace. Rád tam za ním chodím, protože dostanu svůj kaktusový čaj, kuchař mi v troubě upeče hady z těsta, které jsem si sám vyválel a vytvaroval. Taťka hraje pozemní hokej, je nejdůležitější osobou v týmu, protože chytá v bráně. I já zkouším dát mu hokejkou gól, protože táta potřebuje trénink a také mě jako trenéra. Znám všechny jeho spoluhráče. Jsou jako mí strýčkové. Často podnikáme společné výlety na kole, na ohni opékáme buřty, chodíme do lesa na houby. S tatínkem prožívám trochu jiná dobrodružství než s maminkou a v našem „mužském světě“ spolu lumpačíme jinak.

Připadám si velmi důležitý, když sedím tátovi na klíně za volantem a „řídím auto“. Jezdíme spolu na lyžích, na kole, připravujeme oheň na chatě, přikládáme a opékáme dobroty. Také rádi sbíráme houby, loni jsme pokaždé našli plný košík hub nebo i dva. Známe skoro všechny houby, a když ne, tátův program v mobilu nám ukáže podle fotky, o jakou houbu jde a jestli je jedlá, či jedovatá.

Když se mazlím s maminkou, je krásně měkká a hebká, ale táta má na obličeji vlasy (vousy), a tak trochu škrábe a píchá. S ním prožívám více dobrodružství a méně napomínání, ale když se stane nějaká katastrofa, je to maminka, kdo mě pochová a uklidní. Je prima žít v těchto obou světech a já jsem moc rád, že mám maminku i tatínka.

Pejsek

Do naší rodiny patří také Swen. Maminka říká, že bych k němu mohl mít i lepší vztah. Ale já mu nemohu zapomenout, že mi snědl míchaná vajíčka, na která jsem měl obrovskou chuť. Často loudí a sbírá drobečky, které mi upadnou. To je fajn, protože pak nemusím tolik uklízet. Když jsem byl malý, byl jako můj bráška. Hráli jsme si spolu, já ho honil, on se mi vyhýbal a schovával. Na procházce jsem měl zodpovědnost, protože jsem ho držel na vodítku já. Občas jsme se zamotali všichni – jeho zadní nohy i moje nohy se svázaly vodítkem do jednoho chumlu, pak jsme i upadli, váleli sudy a já se spokojeně chechtal.

Náš pejsek je pouliční směs (pochází z několika ras), je velmi chytrý a nyní se svými sedmnácti lety je to už starý pán, který potřebuje svůj klid. Od mala mě hlídá a je pro nás, všechny své páníčky, věrný kamarád, ale parťák na hraní s malým klukem už to není.

Než tahle knížka vyšla, Swen nám umřel. Teď máme doma křečka. Je krásně žlutý jako pokémon Pikaču, a tak dostal jméno Pikaču Vrták, protože se pořád v kleci zavrtává do sena. Nejvíc se mi líbí, když cestuje po bytě v zázračné kouli, ze které nemůže utéct, ale běhat v bytě může, kam chce. Zvenku mu nosím listy pampelišky, které mu chutnají, má rád všechnu zeleninu a ovoce. Když někam odjedeme, koukne na něj sousedka a jinak si vystačí sám. Psíka jsme museli o dovolené odkládat do psího hotelu, a to se nelíbilo ani jemu, ani nám.

Babičky

Mám tři babičky, a to je prima. Jedna babička bydlí vysoko – v devátém patře (maminka mého taťky). Druhá babička bydlí daleko – za Prahou (maminka mé mamky). Třetí babička bydlí až skoro u hranic s Německem (děda se podruhé oženil) – tu vídám méně často.