LEDA 2023

Copyright © Rudolf Červenka, 2023

Cover © René Senko, 2023

© LEDA spol. s r.o., 2023

ISBN 978-80-7335-898-3

Obsah

SVĚT SE OTEVÍRÁ

TEKUTÉ PÍSKY

HOVORY „R“

Zloděj křičí: „chyťte zloděje!“

Pan Karoch aneb Podivný případ České televize

Nechoď, Vašku, s pány na led

Trvá to devět měsíců – část I

Trvá to devět měsíců – část II

Slon v porcelánu, vlastně ona

Koho na Hrad – jednoznačně

Koho na Hrad – demokracie dostává další ránu

Koho na Hrad – s humorem

Holčička Lilli

Dva pokrytci. Který z nich nás nezatáhne do války?

Generál, plukovník a ještě generál

Kvůli vojně s hloupostí a zlobou místo šavel...

Ani Houdini, ani Copperfield – velká důchodová loupež

Parlament a Augiášův chlév

Vážený pane prezidente,

Slova a lidé

Otevřený dopis prezidentovi ČR Petru Pavlovi – díl II.

Goliášové stojí za Davidem

Rozdělení moci ve světě

Otevřený dopis prezidentovi ČR Petru Pavlovi – díl III.

Masaryk mluví k našemu dnešku

Hesla, jen ne ta politická

Kniha jako zboží a kulturní statek

Slouhovství a přisluhovačství

Pane prezidente, prosím, ujměte se funkce

Vzkaz blížícího se podzimu

Vážený pane prezidente,

Vzbĺkla iskra nádeje

Potřebujeme změnu, pomozme jí!

Ukrajina

JEDEN ROZHOVOR A JEDEN ČLÁNEK

Totalita počítačů. Braňme se. USA a Fiala. K budoucnosti

Odkud jdeme, kde jsme a kam bychom měli mířit

TRESTI

DOPISY OD AMERICKÉHO KAMARÁDA

Dopis v duchu americké současnosti

Včera a dnes v Las Vegas

...

Když pravda vítězí, co přitom vlastně volá?

Návrh na další ministerstva

SVĚT SE OTEVÍRÁ

Oldřichu Červenkovi

k druhým narozeninám

O loňské zimě,

kdy mráz měl sněhu plnou hrst,

zvedli jsme světu pyšně a přímě

– bylo to na počátku – jediný osamělý prst.

Pak všechny zážitky –

Ron, ptáci, motýli, vůně léta,

tátova pochvala, máminy polibky

vedly tě po krůčcích do našeho světa.

Den po dni se ti otvíraly

ve čtyřech domovech nové pokoje,

ne klikou, na tu jsi ještě malý...

Kdo jsou ty tváře, kdo to je?

Postavy se rovnají ze stínů,

pod dětským pohledem se zurčiťují rysy

těch, jimž nedáváme vinu,

že patří k dobám, jimž se říká kdysi.

Nakonec už všichni zvedli hlavy

a v očích mají zázrak, naději:

blonďáček Oldřich že nezapadne v davy

a nikdo z těch, kdo teprv dospějí.

6. 1. 2023

TEKUTÉ PÍSKY

Člověk je emocionální bytost: rozum používá k dosažení emocemi určených cílů.

Všechno tedy teče.

Slova, slova, slova...

Před námi se klene oblouk čtyřiceti let. Je rok 1982 a stojíme s D. u hradeb mikulovského zámku. Hledíme na protější svahy, které už leží v Rakousku. Nikdy se tam nedostaneme – aniž bych se k tomu sobě zavázal, vnitřní založení mi nedovolí, abych tento režim o cokoliv prosil. To D. už byla aspoň v Drážďanech, já ale odmítám i tuhle cestu, jakoukoliv cestu, která hrozí poníženým žadoněním o jakési papíry.

Netuším, že v městečku za kopcem o několik kilometrů dál ve směru mého pohledu žije moje krev – prateta L., již v mládí v Přerově uhranul zločinec s kartáčkem pod nosem, takže si narazila tyrolák se sojčím pírkem. Tohle přesvědčení se pak zhroutilo, když její důvěrnou kamarádku zavraždili v Terezíně.

O sto padesát kilometrů dál, ale severním směrem žije z invalidního důchodu měsíčních 400 Kčs můj strýc R. Na začátku padesátých let prodal zděděné zlaté hodinky, aby se teta L. ve zbídačelém Rakousku mohla teple obléct. Invalidou ho prohlásili kvůli jeho hluboké katolické víře, aby se ho zbavili jako učitele. Jako protinacistického odbojáře se ho neodvážili zavřít. Když mu teta L. občas ze svého důchodu pošle stošilinkovou bankovku, dostanou moje děti švýcarskou čokoládu a americké žvýkačky z Tuzexu.

Lze propojit minulost se současností? Moji hrdinové jsou tři mušketýři, hrabě Monte Christo, Lucien Leuwen, Jay Gatsby a Vaculík s Kunderou a Klímou. S tímto ideovým zakotvením není divu, že při volebním podvolení se mi udělá špatně od žaludku.

HOVORY „R“

„Zkušenost učí,“ řekl Gletkin, „že masám je třeba uvádět pro obtížně srozumitelné a komplikované souvislosti jednoduché a zřejmé příčiny.

„Přinejmenším by bylo našemu chápání přiměřenější,“ řekl Rubašov, „kdyby se lidem nalévalo čistého vína, než abychom zabydlovali svět sabotéry a ďábly.“

Arthur Koestler: Noc o polednách

/přeložil Radovan Charvát/

„Ty novomluv nedokážeš doopravdy docenit, Winstone,“ prohlásil zachmuřeně. „I když v něm něco píšeš, pořád uvažuješ ve staromluvu. (...) Srdce tě vede držet se staromluvu, s celou tou jeho neurčitostí a kupou nadbytečných významových odstínů. Uniká ti, jaká je to krása, ničit slova. Víš, že novomluv je jediný jazyk na světě, jehož slovní zásoba se rok od roku zmenšuje?“

George Orwell: 1984

/přeložil Jan Kalandra/

Zloděj křičí: „chyťte zloděje!“

Ministerstvo vnitra připravuje zákon proti „dezinformacím“, a k tomu „monitorování“ zaměstnanců státu s následnou identifikací osob „šířících antisystémové nálady“. Snahy jsou to očividně antidemokratické a protiústavní, protože jejich výsledkem nemůže být nic jiného než rozdělená společnost: hrstka těch, kdo rozhodují o „dezinformacích“ a „antisystémových náladách“, a zavržená kasta nás ostatních. Jak došlo po víc než třiceti letech demokracie k tomu, že máme být rozděleni do kast?

Tyto snahy evidentně odporují tradici svobody v našich zemích. Hus, Chelčický, Masaryk, Čapek, Horáková, Palach – ve jménu čeho přinesli oběti oni i statisíce dalších? Obětovali se pro PRAVDU, hájili svobodu. Nechtěli ani neuměli žít v přetvářce, cítili, že lež ponižuje. Miliony lidí odjakživa instinktivně žíznily a žízní po pravdě, lidé ji hledali a hledají, bojovali za ni a bojují.

Mocenská skupina, jež zastupuje pouze menšinu voličů a dostala se k moci díky výjimečné konstelaci voličských hlasů, má velmi nízkou společenskou podporu – přesto (a zároveň právě proto) se snaží prosadit výhrůžkami. Kdo ale chce pravdu ovládat represivními prostředky, ukazuje svoji myšlenkovou i mocenskou slabost, podněcuje extremismus.

Pravda totiž vzniká jedině v diskusi, nikdy pod nátlakem. Nelze ustavit Ministerstvo Pravdy, jak se o to tady někdo pokouší, pouze Ministerstvo Strachu.

Máme jen tolik pravdy, nakolik je možná svobodná diskuse, volná výměna názorů. Zásadní přednost demokratického uspořádání spočívá právě v tom, že o názorech se diskutuje, že nejsou umlčovány. Vždyť kdyby všichni tvrdili totéž, bylo by to jen pod tlakem strachu, lži anebo fanatismu. Kdybychom tedy zakázali diskusi, zakázali bychom pravdu. Chceme zakázat léčit nemocného? Nelze uvěřit, že to chceme!

Pravda v sobě vždy obsahuje zrnko budoucnosti – vždyť k čemu by nám vůbec byla, kdyby se v budoucnu nedala použít. Kdo brání svobodné výměně názorů, ten hrubě ohrožuje budoucnost nás všech. To přece nechceme dopustit!

V našem případě zloděj křičí „Chyťte zloděje!“ Ať se tedy dezinformací vzdá zdejší mocenská a mediální věrchuška – tito Měsíčňané, kteří svými výroky šíří nesmysly neúnosně často. Tak bude zachráněna trojice SVOBODA, PRAVDA a DEMOKRACIE, k níž jako k jediné lze coby čtvrtou připojit BUDOUCNOST. To chceme!

Cituji z povolaných úst: „Demokracie znamená diskusi, tj. nesmí se nikomu překážet, kdo má jiné a opačné mínění.“ Ano, tohle prohlásil TGM – před sto lety.

21. 10. 2022

Pan Karoch aneb Podivný případ České televize

Původním povoláním jsem matematik a programátor, ale dnes se obracím na architekty a projektanty, taky na zedníky, instalatéry, elektrikáře a všechny řemeslníky, na lékaře, advokáty, inženýry všech odvětví, strojaře, rolníky a samozřejmě na matematiky a programátory. V těchto a podobných profesích musíme respektovat přírodní zákony, danosti okolo nás. V jiné situaci jsou humanitní profese: politologové, sociologové, ekonomové, pedagogové. Mají daleko k exaktnosti, nelze v nich konat experimenty, jsou to „okecávací“ obory.

Co s tím má společného pan Karoch a ČT? Za chvíli uvidíme.

Na ČT se dívám nejčastěji na fotbalové přenosy. Fotbal je barevné divadlo na lákavém zeleném koberci, po němž se v proměnlivých konfiguracích přemísťují dvě mužstva v jinobarevných dresech, což trochu připomíná kaleidoskop, ale má to jiné vnitřní zákony a tajemství: roh, ofsajd, jesličky, závar před brankou, bomba do šibenice, vršovický dloubák neboli panenka.

V přenosech ČT mám svoje oblíbence, například bývalého fotbalistu Pavla Karocha. Nedávno jsem se ale dozvěděl, že ho už v televizi neuvidím, z ČT mu totiž sdělili, že u diváků budí negativní emoce. U mě ale budí emoce naprosto pozitivní, jen se mne ani mých známých, kteří mají stejný názor, nikdo nezeptal.

Jako vy nejsem ani já rád, když se poměry zhoršují, a tak se ptám: Kdo rozhodl o tom, že už svého oblíbence neuvidím? Uvědomuje si ten člověk, že píšou hlavně nespokojení lidé? Že nespokojenost může vyplývat z jejich životní situace, nikoliv z toho, co kritizují? Je původce toho rozhodnutí schopen opustit tlusté zdi televizního molocha a obhájit svoje rozhodnutí?

Dále: Zajímá molocha, proč jeho vysílání sleduji jenom výjimečně? A mnozí moji známí zrovna tak? ČT vidí sama sebe jako BOHA, jehož soudu se obec diváků má podrobit. Bohužel je Česká televize neobjektivním nástrojem propagandy, jakoby kovadlinou jedině správných názorů, třebaže její statut říká jasně: ČT má poskytovat objektivní, ověřené, ve svém celku vyvážené a všestranné informace pro svobodné vytváření názorů.

Televize tedy svůj statut ignoruje. Co s tím?

Za prvé je moloch nesmyslně velký – sedm miliard ročního rozpočtu je jistě příliš. Šest kanálů každý den po 18 hodinách přitom nedokáže kvalitně obsloužit. Omezme počet kanálů na tři a odstraňme zbytečnosti. Rozpočet snižme na polovinu, ponechme zpravodajství, kulturu a sport.

Nad dodržováním statutu má bdít Rada ČT, proč svůj úkol neplní?

Její složení je demograficky extrémně vychýlené. Z 15 členů jich je 11 z Prahy, 2 z velkého města (Ostrava), 2 z města střední velikosti. Menší města a venkov jsou zcela bez zástupců. Co se týče vzdělání, 11 členů má vysokoškolské humanitní, 1 vysokoškolské ekonomické, 3 mají jakési jiné vzdělání.

Copak televizní diváci jsou všichni z Prahy a všichni s humanitním vzděláním? Jak to, že v Radě není nikdo z venkova? Jak to, že zcela chybí technici, lékaři, zemědělci a vůbec zástupci všech dříve jmenovaných profesí? Jedno vysvětlení se nabízí: s lidmi z humanitních oborů se dá mnohem snadněji manipulovat…

Technici nebo třeba řemeslníci by tuhle roli jistě zvládli – vždyť v porotách soudů v mnoha zemích světa rozhodují běžní lidé o vině i v nejtěžších případech.

Vzdálenost od Prahy není překážkou, internet přece umožňuje účast on-line, člen Rady se tedy klidně může připojit z kteréhokoliv městečka i vesnice.

Ředitel televizního molocha ať vyjde ze svých tlustých zdí a začne respektovat statut a diváky. Jeho roční příjem činí přibližně 5 milionů korun (zhruba polovinu tvoří pevný plat, druhou polovinu odměny), současně existují pochybnosti o hospodaření ČT a i zmíněné problémy s vyvážeností zpravodajství. V době, kdy nás televize přesvědčuje, že za účelem ochrany zeměkoule máme sešrotovat svoje auta, a kdy na nás vůbec vystrkuje růžky chudoba, by ředitelské odměny neměly být vypláceny. Pokud ředitel stojí za tím, co hlásá jeho televize, měl by o zrušení odměn sám požádat. Vsadím se s Vámi, že je chlap a že to udělá!

A pana Karocha vraťte do sportovní redakce!

12. 11. 2022

Nechoď, Vašku, s pány na led

Známe mnoho případů, kdy stateční lidé přinesli své vlasti nejvyšší oběti – u nás za okupace nacistickým Německem. Statečně až do sebezničení bojovaly celé vojenské útvary, vzpomeňme na slavnou bitvu u Thermopyl. Příklady hrdinství vidíme dnes nedaleko od našich hranic u obránců na Ukrajině.

Jednání států se ale řídí jinými zásadami, úzce zaměřenými na vlastní prospěch, a to i v případech, kdy zasahují do osudů jednotlivců. Tak třeba úpadek Británie potvrdil král Jiří V., když ve strachu ze socialistů odmítl pomoc rodině svého bratrance – ruského cara, kterou pak bolševici strašlivým způsobem v Jekatěrinburgu povraždili.

Stejně tak v EU bychom už konečně měli aktivně přispívat k efektivnímu fungování.

Rovnoprávného spojence nenajdeme mezi státy, které jsou mnohonásobně silnější, jak nám poradil Havlíček Borovský:

mnohý příklad známe,