Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.
Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Simone Kernová

Bezúdržbová zahrada
Kvetoucí záhony s minimem údržby

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
jako svou 9242. publikaci

Z německého originálu Der antiautoritäre Garten přeložil Jan Matuška
odpovědná redaktorka Hana Fruhwirtová
sazba Martina Mojzesová

počet stran 128
první vydání, Praha 2024
vytisklo TISK CENTRUM s.r.o., Moravany u Brna

© 2023, Franckh-Kosmos Verlags-GmbH & Co. KG, Stuttgart, Germany
Original title: Kern, Der antiautoritäre Garten
© Grada Publishing 2024

ISBN 978-80-271-7287-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-7286-3 (pdf)
ISBN 978-80-271-3956-9 (print)

Náprstník – tulák po polostinných zahradách.

POTULNÉ ROSTLINY NA ZAHRADĚ

V mnoha svých koncepcích výsadby ráda záměrně pracuji se samovýsevnými druhy. Už jako teenager jsem tyto „tuláky“ vnímala na zahradě mého otce. Ten pozemek se mi velmi líbil, jen jsem si nedokázala ten pocit s ničím spojit. Z úzkých štěrbin se drala čemeřice a – podstatně později – i orlíčky. V průběhu let se vzájemně křížily a vytvářely ty nejdivočejší tvary a barvy. A když na jaře na louce rozkvetl bezpočet krokusů, nemohla jsem si to nechat ujít.

Jeho zahrada samozřejmě vůbec nevypadala jako zahrady v okolí, ale to otci příliš nevadilo. Protože podvědomě dělal přesně to, co měl: Podporoval původní a semenné rostliny, a tím automaticky i svět zvířat, který mu byl stejně blízký. To mě silně ovlivnilo. Navíc jsem viděla, že se člověk musí někdy držet zpátky a zasáhnout až ve správný okamžik, a také jak to sníží množství potřebné práce.

Také jsem se však naučila, že člověk musí být opatrný. Jednou můj otec přivezl jako dekoraci krásný semeník bolševníku (tenkrát se o invazních druzích sotvakdo zmínil). Ale jaká to byla chyba! Prostřednictvím semen se rozšířil po celé zahradě. Trvalo roky, než jsme tohoto obra dostali zcela pod kontrolu.

Šalvěj hajní (Salvia nemorosa), původní druh šalvěje, má ráda štěrkovitá stanoviště.

Velmi důležité podněty získávám z místních i cizích krajin, kde pozoruji oblíbené rostliny v jejich přirozeném prostředí a poznávám, s jakými druhy tyto rostliny společně rostou a ladí. Z přirozené estetiky těchto rostlinných společenstev se hodně učím. Na své zahradě mám už dlouho pro „své“ tuláky spoustu zásob. Nejen kvůli navrhování. Aktivně mě znovu a znovu konfrontují s otázkami svědomí, „kontaktují“ mě: Mohu zůstat, nebo musím pryč? Jako by mě chtěla zkoušet, vyrostla moje nejkrásnější mavuň zrovna na cestičce z přírodních kamenů vedoucí ke skleníku. Dlouho jsem bojovala sama se sebou, protože mi překážela a zároveň byla tak krásná. Tak zůstala! Věděla jsem, že se neomrzí. Jak se dalo čekat, vysemenila se a dnes žijí její potomci v suché kamenné zdi – a dělají mi radost!

Každého majitele zahrady mohu jen povzbudit, aby tyto druhy rostlin vyzkoušel a zapojil se do interakce s nimi. Člověka to obohacuje, učí ho to všímat si maličkostí – včetně zvířat – a tím zpomalit.

Dalším nezanedbatelným aspektem je skutečnost, že rostliny, které si vyhledávají vlastní prostor, bývají naprosto dokonale přizpůsobené svému místu, a proto vyžadují minimální péči, natož pak zalévání. Díky tomu jsou ideální pro „nenáročné“ zahrady. Člověk však potřebuje informace o tom, jak to udělat, které rostliny se hodí, ale také o tom, jaká je to zábava! Právě k tomu má tato kniha vybízet.

Simone Kernová

ZAHRADY VPOHYBU
— unášené větrem

FILOZOFIE

Bezúdržbová zahrada – je něco takového vůbec možné, nebo je to protimluv? Aco se za tím skrývá? Taková zahrada je krásná, ekologická ašetří čas.

Zahrady dříve představovaly opak „divoké, nezkrocené přírody“. Byly místem bezpečí ajistoty. Ale vdobě, kdy vnaší krajině už téměř žádná divočina nezbývá, narůstá vmnoha lidech touha po něčem nedotčeném, něčem, co je ponechané samo sobě. Aproč si takový kousek divočiny nevytvořit jako opak okolního světa na vlastní zahradě přímo před dveřmi vlastního domu?

NEZKROCENÁ ZAHRADA

Naše životy jsou vysoce regulované, každodenní život působí spíš staticky azdánlivě také předvídatelně. To prakticky volá po tom, abychom si vytvořili oblasti života, kde se bude dít pravý opak, kde si můžeme užívat náhod adynamiky, setkávání aobjevů.

Ato je přesně to, co nám bezúdržbová zahrada může nabídnout, co ji činí tak přitažlivou. Tato zahrada se totiž neustále mění, což není ani tak zásluha zahradníka, jako spíše rostlin samotných. Tato zahrada vyžaduje od svého majitele ledacos, především toleranci kneplánovanému, kterou bychom však neměli zaměňovat snicneděláním. Součástí je také pečlivé pozorování asnaha chápat souvislosti.

POZORNÉ SLEDOVÁNÍ

Zahradník by tedy měl se zahradou nejprve navázat kontakt, interagovat sní. Ještě více než vklasické zahradě musíme pečlivě sledovat, na jakém místě se které rostliny cítí obzvlášť dobře, azvažovat, jak tyto druhy ještě podpořit.

První krok ktomuto druhu zahradničení tedy nespočívá vaktivní činnost, ale vdívání se apoznávání. Lze toho dosáhnout pomalou apozornou procházkou po zahradě, při níž necháme svou mysl volně bloumat. Důležité je však věnovat zahradě delší časový úsek, najít si dostatek času na sebe apředevším na zahradu. Ato je mnohem obtížnější, než by si člověk pomyslel. Protože vkaždodenním životě se po nás neustále chce, abychom byli aktivní, abychom reagovali – ato rychle. Vsoukromém iprofesním životě. Na zahradě to nefunguje! Donutí nás si počkat!

NECHAT TO RŮST

Az tohoto poznání vychází druhý krok: Nechat rostliny volně se usadit tam, kde se jim líbí akde jsou jejich oblíbená místa. Tam pak rostou vpravém slova smyslu na svém místě. Výběrem zvláštních rostlin spotenciálem pro dynamiku lze tento proces pošťouchnout tak, aby se bezúdržbová zahrada dokázala rozvíjet sama od sebe. To odráží taoistický přístup bez úsilí „wu wei“: Podstatné věci se dějí samy od sebe ahodně toho uděláme už tím, že jim vtom nebudeme překážet. Snažme se tedy, aby počínaje zahradou, pronikl tento přístup do našeho života.

Jak se píše vTao te-ťing: „Nejednej – apřesto nic nezůstane nedokončeno.“

VODA – ELIXÍR ŽIVOTA

Zklimatického hlediska se za uplynulá desetiletí mnohé změnilo. Například vNěmecku jsou rozsáhlé oblasti, kde je celkově výrazně méně srážek, ale někdy tam, byť jen krátkodobě, spadne srážek oto víc. Av jiných oblastech, zejména vPředalpí, prší dokonce více než dříve.

Voda je prostě elixír života. Je příliš cenná na to, abychom sní nakládali bezstarostně. Nic však nefunguje úplně bez vody ana zahradě se to týká především našich rostlin. Do jaké míry lze snížit spotřebu vody rozumným uspořádáním zahrady asmysluplným používáním rostlin?

Pokud zakládáme zahrady svýhledem do budoucna, musíme se otázkou vody zabývat. Na jedné straně to přímo ovlivňuje spotřebu, ale také náklady, které ztoho vyplývají.

Každodenní zalévání bude brzy minulostí. Avoda je příliš vzácná na to, abychom ji používali jen na zalévání trávníku.

Každý majitel zahrady navíc ví, že zalévání zahradních rostlin může vyvolat neustálý stres azabírá spoustu času. Počínaje intenzivním osázením koryta akonče plánováním dovolené tak, aby kvetoucí nádhera na zahradě neutrpěla žádnou újmu. Sotva se tu dá mluvit o„nenáročnosti“.

Existuje však dostatek rostlin, které jsou přizpůsobeny iextrémním situacím, jako je sucho. Rozumnou perspektivu nabízejí rostliny, které rostou zdravě bez velkého úsilí, smalým množstvím vody, ato ina nepříznivých místech: Většinou se jedná nenáročné, přirozené druhy. Také se dobře udržují bez větších zásahů ačasto se samy šíří.

Dvouletky kvetou aplodí během několika měsíců. Další rok vyklíčí nová generace.

EKOLOGICKÉ ZAHRADNIČENÍ

Zahrady založené podle ekologických zásad plní celou řadu úkolů, které budou vbudoucnu pravděpodobně ještě důležitější. Soukromé prostory se stále více stávají životním prostorem aútočištěm nejen pro flóru afaunu, ale také pro nás. Zahradníci správným založením zahrady, výběrem rostlin avytvářením zahradních struktur aktivně přispívají kochraně druhů.

Živé adynamické využívání rostlin vyžaduje koloběh. Rostliny, kterými se zabýváme vtéto knize, fungují pouze vnásledujících souvislostech: Vhodné místo – květy – hmyz – opylení – tvorba semen – rozptyl ptáky ajinými živočichy.

Arychle si také uvědomíte výhodnost této situace pro všechny strany: Jako majitelé zahrad se těšíme znejrůznějších květin ahmyzu, jako jsou včely samotářky nebo motýli, kteří sbírají nektar apyl. Při sběru potravy nepozorovaně opylují květy, které se pak za příznivého počasí vhojném počtu vysemení.

Ráda se zapojí také zvířata, kterým tato semena slouží za potravu. Odnášejí semena, občas je náhodně upustí nebo někde schovají. Ne na všechna si vzpomenou, atak se rostliny později vzahradě objeví na nečekaných místech. Například některé druhy mravenců vášnivě sbírají semena adále je distribuují. Většinou si je však odnášejí do mraveniště, kde jim slouží jako potrava.

Většinu všech drobných semínek však roznáší vítr nebo jednoduše padají přímo ze zralých semeníků. Proto se druhy, které se vysemeňují, vyskytují vdostupném okruhu okolo mateřské rostliny.

Rozmanitá přirozenost bez velké spotřeby vody

Zhojnosti semen těží ptáci, například stehlíci.

Tam, kde rostou divizny, není třeba zalévat.

SEMENA JAKO ZDROJ POTRAVY PRO ZVÍŘATA

Od léta do podzimu můžeme okolo odkvetlých květů vídat ptáky, například pěnkavovité, kteří jsou velkými milovníky drobných semen trvalek. Atak uštětky plané, která patří mezi bodláky, spolehlivě objevíme několik stehlíků. Jiní živočichové, jako jsou například plchovití, dále myši arůzné druhy ptáků, jsou závislí na tom, že na podzim sbírají semena ana zimu si tyto zásoby schovávají do země nebo pod kameny. Zvířata si většinou ukládají mnohem více, než nakonec snědí, nebo zapomenou, kam si potravu ukryla.

JAK SE MNOŽÍ ROSTLINY

Vříši rostlin tvoří kvetoucí rostliny samostatnou skupinu. Jiné rostliny, jako jsou mechy nebo kapradiny, nemají květy vklasickém slova smyslu, takže se jimi zde tolik nezabýváme. Kvetoucí rostliny lze rozdělit na bylinné adřevité.

Obě skupiny mají jedno společné: Rozmnožují se, včetně stromů akeřů, převážně semeny. Vprůběhu evoluce však rozvinuly nejrůznější strategie.

DŘEVINY: DYNAMIKA VERSUS STATIKA

Dřeviny rostou pomalu, dřevnatí adosahují často vysokého věku. Nemusí proto vyprodukovat co nejvíce semen vco nejkratším čase. Stromy během svého dlouhého života prožijí léto mnohokrát abudou se tak moci snáze postarat opotomstvo. Zhlediska navrhování vsobě stromy akeře nesou něco statického: Po vysazení na určitém místě rostou, ale obvykle nemigrují. Jsou předvídatelné. Jen tak na okraj: Výjimka potvrzuje pravidlo. Existují ijiné způsoby množení dřevin, například řízky, ale to bývá vzácné.

STRATEGIE HOJNĚ SE VYSEMEŇUJÍCÍCH ROSTLIN

Vprůběhu evoluce se objevily kvetoucí rostliny, které během několika týdnů vyprodukují nespočet semen. Má to svůj smysl: Tyto rostliny obvykle žijí jen krátce av obtížných podmínkách – na půdách chudých na živiny, propustných pro vodu nebo voblastech smalým množstvím srážek. Semena proto mívají klíčivost iněkolik let aneustále číhají na další déšť. Ai když je lokalita nehostinná, skrývá vsobě obvykle díky malému konkurenčnímu tlaku ze strany jiných rostlin velký potenciál. Rostlinky se tak mohou po vyklíčení nerušeně rozvíjet.

Kromě toho existují vpřírodě oblasti, které se vlivem okolního prostředí mění. Ina to musí rostliny reagovat. Protože se nedokáží pohybovat jako zvířata, dosahují toho vysemeněním. Takto se přesouvají dále do oblastí, kde opět nacházejí vhodné prostředí. Pokud například dojde kzastínění plochy, světlomilné rostliny zmizí, apokud se včas vysemení, vyvíjejí se dále na jiném, vhodnějším místě.

VÝCVIK SEMEN PROSTŘEDNICTVÍM STRESU

Při jednorázových událostech, například velkém suchu vlétě nebo nedostatku živin, jsou rostliny vystaveny stresu. Reagují pak výrazně silnější tvorbou semen. Zpaniky astrachu před vymřením rychle zplodí co nejvíce potomků. Kvetou znutnosti, někdy iv době, kdy by rostliny vůbec kvést neměly. Proto se tomuto chování říká také kvetení znouze ajeho plodům nouzové. Tyto poznatky lze využít kumělému vyvolání tvorby semen. Zdlouhodobého hlediska to však není pro rostlinu zdravé.

Když to shrneme azjednodušíme, můžeme říci, že existují tři přirozené důvody pro tvorbu velkého množství semen: Krátkověkost, extrémní místo výskytu astres.

Nejrůznější strategie šíření semen prostřednictvím větru nebo mechanického dotyku.

NEJSOU SEMENA JAKO SEMENA

Chceme-li vbezúdržbové zahradě popustit uzdu přirozenému šíření semen adát mu víceméně volný průchod, měli bychom si předem uvědomit, že isemena mají svou vlastní dynamiku astrategii. Existují například semena, která jsou závislá na šíření zvířaty – ať už je sbírají jako potravu, nebo cestují na dlouhé vzdálenosti jako zavazadlo vjejich srsti.

Tato semena mohou být lepkavá, dobře známý je unás lopuch. Obě strategie jsou sice zajímavé, ale pro návrh zahrady spíše nepřicházejí vúvahu.

Nejprimitivnější formou šíření rostlin je vítr. Semena ktomu potřebují speciální letové mechanismy, aby je vítr mohl unášet. Mívají malé padáčky jako pampelišky nebo jemné peříčkové ocásky jako vrbovky. Chlupaté slupky semen, jako například ukoniklece, mají pouze jediný cíl – co nejvíce se rozšířit. Existují také skákací mechanismy, které se spouštějí dotykem, jako vpřípadě netýkavky, kdy je semeno doslova katapultováno. Proč tak daleko? Ak čemu je to dobré? Aby si dceřiné amateřské rostliny vurčitém okamžiku nekonkurovaly. Nejlepší strategií pro navrhování zahrad je však ta, kdy jsou tisíce semen vjakýchsi kapslích, které fungují jako slánka. Tyto tzv. měchýřky jsou umístěny na vzpřímeném stonku ajsou vnich otvory. Pokud je vítr nebo dotyk uvede do pohybu, začnou se kývat, pak znich vypadnou semena arozptýlí se po blízkém okolí. Když fouká, rozptýlí se ještě trochu víc, ale ne vtakové míře, jako kdyby měly zvláštní malá křidélka.

ZPŮSOBY MNOŽENÍ

Rostliny si pro své rozmnožování vyvinuly různé metody apojistky. Existují dva zásadně odlišné přístupy: generativní rozmnožování, které je pohlavní aprobíhá prostřednictvím semen, anepohlavní rozmnožování, které se nazývá vegetativní. Při tomto procesu se od mateřské rostliny různými způsoby oddělují části rostliny – samovolně nebo vnějším vlivem. Výsledné dceřiné rostliny jsou zcela nezávislými jedinci amají naprosto stejný genetický materiál jako matka.

ŽÁDNÝ STRACH ZODNOŽÍ

Mnohé trvalky se vprůběhu času rozšiřují radiálně pouze pomalu, zůstávají však na svém místě ajsou vypočitatelné. Tento způsob růstu se nazývá trs. Vrostlinné říši však najdeme itakové rostliny, které svým rozsáhlým kořenovým systémem, tzv. kořenovými odnožemi, začnou na zahradě pod zemí okupovat celé plochy. Může to dojít tak daleko, že se zmalého kořínku stane vpůdě obrovská, nevratná houština.

Orlíčky jsou na zahradě dobrými kočovníky – nejsou na obtíž.

Vědomé asprávné použití těchto druhů rostlin na zahradě vyžaduje mnoho zkušeností aintuice. Jsou velmi přítulné – jakmile tu jednou jsou, už se jich nezbavíte!

Jahody mají typické viditelné nadzemní odnože.

Pod zemí se pomocí kořenových odnoží množí pýrovníky.

Na druhou stranu je odolná – napovídá to ostatně její jméno – krásně kvete anepotřebuje žádnou péči: ideální rostlina pro polostinné, podružné části zahrady. Aje tak vitální, že jí neublíží ani konkurenční trávy, jako je například pýr plazivý.

CIBULE ACIBULOVINY BEZ KONCE

BEZ OPYLENÍ NENÍ SEMEN

JEDNOLETKY ADVOULETKY – KRÁTKÝ ŽIVOT

Pozorovatelská výprava – rostliny vjejich přirozeném prostředí

JEDNOLETÉ: SLUNCOVKA KALIFORNSKÁ

CIBULNATÉ ROSTLINY: MÍSTNÍ KROKUSY

DVOULETKY: NÁPRSTNÍK ČERVENÝ