EDICE

Nika Peas, Cena za rozkoš

Vydalo nakladatelství MEDIAPLEX s.r.o.,
Holečkova 789/49, Praha 5,

v Praze roku 2013. Vydání 1.

Cover Photo © shutterstock, Artem Furman

©2013 MEDIAPLEX s.r.o.

All rights reserved

Všechny postavy, společnosti i místa v této knize jsou fiktivní. Jakákoli podobnost s reálným světem nebo skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je zcela náhodná.

Znak firmy MEDIAPLEX i znaky všech edičních řad jsou chráněny ochrannou známkou.

ePub: ISBN 978-80-87720-06-6

Mobi: ISBN 978-80-87720-07-3

Obsah

Prolog

Kapitola 1

Kapitola 2

Kapitola 3

Kapitola 4

Kapitola 5

Kapitola 6

Kapitola 7

Kapitola 8

Kapitola 9

Kapitola 10

Kapitola 11

Kapitola 12

Kapitola 13

Epilog

Prolog

Svatební veselí vrcholilo. Před pár hodinami si Stephenův mladší bratr Ryan vzal za ženu malou blondýnku Vivien. Teprve když řekla ANO, opadla z ženicha nervozita. Jako by se bál, že mu ta kráska uteče.

Stephen se musel smát.

Kde je ten playboy, se kterým vždycky soupeřil? Tytam jsou prohýřené noci plné ochotných krásek, od kterých nad ránem chvatně spěchali z hotelových pokojů a smáli se, ještě když se v rychlosti oblékali a platili na recepci.

Hm, teď už na tohle povyražení zbyl sám.

Byl hlava rodiny, nejstarší ze čtyř bratrů, ale také nejdivočejší. Tvrdě pracoval v čele rodinné banky, a když měl volno, pak si rád užíval. Pro jeho výstřelky míval pochopení právě jen Ryan. Nikdy mu neřekl ne a pouštěl se s ním do dobrodružství, o kterých gentleman mlčí. Jejich dva mladší bratři byli za všech okolností vzor ctností. Wallace byl majitel nadnárodní společnosti v oblasti gastronomie a s tím spojeného dovozu. Vždy se vyhýbal publicitě a nikdy nechtěl, aby se jeho obličej spojoval s vydělanými miliony. Pochopitelně i on měl svá milostná tajemství, o kterých však bratrům nenaznačil zhola nic. Nejmladší Stuart pak vlastnil detektivní agenturu a rozsáhlou síť bezpečnostních agentur. V jeho povolání tudíž bylo pochopitelné, že pokud někde popustil uzdu sebekázni, nepřijde na to ani Interpol, se kterým běžně spolupracoval. Nemluvě o jeho povaze věčného romantika.

„No co, alespoň mám všechny krásky pro sebe,“ hodil do sebe Stephen zbytek drinku a rozhodl se věnovat krásným družičkám, nevěstiným kolegyním z práce. Však už po něm delší dobu pokukovaly.

Na to byl ovšem zvyklý – nebyl přespříliš marnivý, ale byl si svých předností vědom. Od přírody vysokou postavu pravidelně týral v posilovně, a jak jen to šlo, plaval ve svém venkovním bazénu. Tím pádem byl opálený, jako by spíše než v kanceláři pracoval u moře. Kombinace snědé svalnaté postavy, usměvavého oválného obličeje a hnědých očí měla na ženy devastující účinky. A stejně tak tomu bylo i tady, na Ryanově panství ve Skotsku. Jen se Stephen pomalým krokem přiblížil k osvětlenému tanečnímu parketu uprostřed zahrady, mezi svobodnými dívkami to zašumělo. Najednou všechny začaly nenápadně vypínat ňadra, uhlazovat si šaty a pohazovat vlasy.

Stephen se musel usmát – tyhle němé signály miloval. Očima přelétl zástup krásek a zastavil se na štíhlé hnědovlásce v přiléhavých minišatech. Dlouhé nohy na jehlových podpatcích byly magnetem pro mužské oči. Pomalu přejížděl očima po její postavě, až se zastavil u očí. Byly hnědé, stejně hnědé jako jedny oči, které ho před necelým rokem uhranuly.

Dost, tohle už je uzavřené téma, zavrtěl Stephen hlavou a okamžitě si vybral brunetčinu kamarádku, vysokou zrzku. Vyrazil za ní krokem dravce, který sleduje kořist. Neuhýbala, jen se plaše usmívala.

„Copak dělá taková kráska sama, bez partnera, uprostřed svatební oslavy?“ zeptal se a zvedl si její ruku k ústům.

„Pokud jsi tu s někým, právě o tebe přišel,“ zašeptal a políbil ji do dlaně. Zrzka zatajila dech a přitulila se k němu.

„To se zrovna tak já můžu ptát, proč jsi tady sám.“

„Nemám nikoho, kdo by na mě čekal,“ rozehrál patetickou konverzaci a levou rukou si prohrábl vlasy tak pomalu, aby si stačila všimnout, že nemá snubní prstýnek.

„Hm, a chtěl bys?“ koketně nadhodila.

„Kdo by nechtěl krásku, která mu bere dech,“ lichotil zastřeným hlasem. Objal ji kolem pasu a zašeptal jí do vlasů: „Chtěl bych ti ukázat pár romantických míst. Znám to tady a vím, že tu má bratr schovaný rozkošný altánek.“

Dívka se zachichotala a ochotně se nechala vést od rušné společnosti do temné části zahrady.

Tak to jsem zlomil rychlostní rekord, spokojeně konstatoval Stephen sám pro sebe a naposledy přelétl očima svatební veselí. Setkal se s pohledem Ryana, který s nesouhlasně zvednutým obočím sledoval, jak si jeho bratr vede kořist do temných stínů.

Ještě není ani den ženatý, a už by mi dělal kázání, zašklebil se Stephen a zvednutými prsty si brnkl o čelo v náznaku salutování. Ryan podrážděně semkl rty do úzké čárky – tohle gesto předváděl ještě nedávno spolu s bratrem matce, když jim dávala dlouhé kázání o tom, že by se měli chovat dospěle, usadit se a pořídit jí vnoučata. Nechal Stephena jeho milostnému dobrodružství a otočil se ke své krásné nevěstě.

„Co se stalo?“ přejela mu prsty po tváři.

„Proč by se mělo něco stát,“ snažil se nedat na sobě znát, že se mu protiví bratrovo flirtování s jejími kamarádkami.

„Tak trošku tě znám, miláčku,“ usmála se a nechala se obejmout. „Jestli je to proto, že si Stephen ulovil Lauru, tak můžeš být v klidu. Zítra se bude moc divit.“

„Proč?“ vyděšeně pohlédl dolů na tu krásnou drobnou blondýnku, svou ženu.

„Laura je lovec stejně jako on. Té se jen tak nezbaví. Nemá šanci jí uletět ani se schovat, minimálně ho to bude stát velmi drahý dárek, aby na něj zapomněla,“ smála se a jiskřily jí oči.

„A to je tvoje kamarádka?“ vytáhl překvapeně obočí. Nějak mu po penězích lačnící žena nešla dohromady s jeho upřímnou a plachou manželkou. Ta ale pokrčila rameny: „Ona je v podstatě hrozně hodná, jen to bere při seznamování za špatný konec. Nemá cenu ji měnit, na to si musí přijít sama.“

„Jako jsem musel já přijít na to, jaký jsem byl hlupák, když jsem tě chtěl jen jako milenku,“ zastřeně pošeptal do něžného ouška. „Vivien, moje maličká vílo, můžeme už jít pryč? Chci tě jen pro sebe.“

„Ty jsi ale prostopášný manžel, copak by tomu řekli všichni pozvaní hosté?“ durdila se naoko.

„No co? Že mám neskutečné štěstí, že jsi moje, a že jsem hrozně žárlivý, protože se o tvou přítomnost nechci s nikým dělit.“

„Tak s tebou můžou temné vášně cloumat, a staršímu bratrovi to vyčítáš?“ smála se Vivien, ale začala se loučit se všemi okolo, a pomaličku směřovala k domu, kde na ni čekala Ryanova velká postel.

Stephen ospale zamžoural do sluníčka, které pronikalo skrze záclony do pokoje. Chtěl se ještě chvilku propadnout do snů, ale na boku ucítil měkké teplo. Pomalu otočil hlavu a setkal se s vášnivým pohledem rozcuchané zrzky.

Sakra! Jak to, že jsem si ji vzal na pokoj? Co se to se mnou děje, rozčiloval se v duchu a snažil se vzpomenout si, jak se kráska jmenuje. Včera, když ji zatáhl do setmělého altánku a strhal z ní šaty, byla tak vášnivá, že porušil základní pravidlo a po sdílené rozkoši neutekl. Místo toho jí oblékl své sako a odnesl si ji do pokoje v Ryanově domě! Sice se spolu bavili málem až do rána, ale co si s ní teď má počít? Vždycky těmhle rozpačitým okamžikům předcházel, a teď je v tom až po uši.

„Copak, čumáčku? Ty jsi po ránu nějaký špatně naložený,“ vrněla zrzka a jela rudě nalakovaným nehtem po jeho hrudníku dolů k břichu. „Věděla bych, jak ti zvednout náladu.“

„Hm, to jsi hodná… ehm…“

„…Lauro!“ štípla ho do břicha za to, že si nepamatoval její jméno.

„Jasně, Lauro. No, je to lákavá nabídka,“ chytil všetečný prstík a druhou rukou si vytáhl peřinu přes břicho. „Ale já nemám času nazbyt. Ještě dneska odlétám pracovně do zahraničí.“

„Já vím, musíš na několik týdnů do New Yorku,“ vrkala a nevšímala si Stephenova překvapení. „Měl bys letět sám, dneska v noci první třídou. Ale já ti nahradím tvoji nemocnou asistentku. Do večera si stihnu zabalit.“

Stephen měl pocit, že se mu to zdá! Nejenže si byl jistý, že s ní o pracovní cestě nemluvil, ale už vůbec netušil, co to povídá o nepřítomnosti jeho asistentky.

„Vůbec netuším, co to tady…“ v tom mu padl pohled na noční stolek – telefon!

Ona mu prošla zprávy a emaily na telefonu!

Tak to je jak ve špatném filmu!

Tolika fatálních chyb se nikdy nedopustil. Zakládal si na tom, že žádná z jeho příležitostných milenek o něm nevěděla nic konkrétního. Nechal je důkladně prozkoumat jeho tělo, ale to bylo všechno! Žádná jména, adresy, natož telefonní čísla. Jenže tahle zrzka teď má všechno. A to jenom proto, že ho včerejší romantická svatební nálada zlomila. Kdykoliv se podíval na Ryana, viděl zamilovaného muže, který má oči jen pro svou krásku. Něžně se jí dotýkal, líbal ji do vlasů a ani pohledem nezavadil o okolní ženy. Není divu, že když pozoroval bratra, podlehl tlaku okamžiku a vykašlal se pro jednu noc na svá pravidla sexuálních dobrodružství. Ale teď je ráno a okamžitě musí nastalou situaci řešit: Musím se jí co nejrychleji zbavit.

Odhodil přikrývku a sebral mobil ze stolu.

„To už pojedeme, čumáčku?“ protáhla se Laura v posteli a nechala schválně vyniknout výstavnímu poprsí.

„Ne, musím zařídit spoustu věcí. Jsem bratr ženicha a teď už mě čekají u snídaně,“ popadl chvatně ze skříně džíny a košili a uháněl pryč.

„Za chvilku jsem u tebe,“ zaslechl, ještě než zabouchl dveře.

„To mi chybělo,“ vrčel a chvatně si zapínal knoflíčky.

Do knihovny, kde byla posvatební snídaně, dorazil jako poslední. V pohodlných sedačkách a křeslech seděli s hrnky čaje v rukou jeho bratři. Ryan si na klíně tiskl růžovolící Vivien a něžně ji hladil po tváři.

„Kde jsi byl? Čekáme už jen na tebe,“ vyskočila Vivien a vlepila Stephenovi pusu. „Sedni si, dej si něco k jídlu a já začnu rozbalovat,“ švitořila a vrhla se na hromadu svatebních darů.

Všichni čtyři bratři ji se shovívavým úsměvem sledovali. Byla jako malá holčička o Vánocích. Bosa, zabalená v Ryanově županu, nevěděla, který z barevných balíčků otevřít jako první.

„Začni tímhle,“ sáhl Stephen pro maličkou krabičku, kterou tam včera sám položil.

Vivien se vrhla na krabičku a opatrně rozvazovala stříbrnou stužku.

„Copak tě zdrželo,“ pochechtával se Ryan, jen co se Stephen svalil na volné křeslo.

„Nebo kdopak?“ rýpl si druhý nejmladší, Wallace, který podobně jako Vivien seděl v županu a dlouhé nohy měl ledabyle natažené před sebou. Neformální rodinnou atmosféru doplňovala milovaná máma, která právě nalévala čaj Vivienině babičce usazené v hlubokém křesle.

„Měl jsem na práci něco, co zrovna vám nebudu vykládat,“ zavrčel a otočil se k Vivien, která v ruce otáčela velký svazek klíčů. Některé byly starožitné, ale byly tam i s dálkovým ovládáním a dokonce plastová kartička s čipem. Když nenašla žádnou cedulku ani návod, podívala se rozpačitě na manžela.

„Na mě nekoukej, maličká, to je bráchův dárek.“

„Můžeš si vybrat, má krásná švagrová, v jakém pořadí a kdy jednotlivé klíče použiješ,“ napil se Stephen čaje a vypočítával. „Je tam klíč od bytu v Paříži, klíč od jachty kotvící v Monte Carlu, klíč od mého Astona Martina, karta k apartmá v Římě, klíč od firemního letadla…“ víc už Stephen nestačil říct, protože mu na klín skočila rozesmátá Vivien a vlepila mu pusu na tvář.

„Děkujeme,“ objala ho kolem krku a Stephen, kterému prošly postelí zástupy žen, najednou nevěděl, co má dělat. Opatrně dívku jednou rukou objal kolem pasu a omluvně se podíval na Ryana. Ten se spokojeně usmíval. Překvapený a nejistý výraz v očích nejstaršího bratra byl totiž výmluvný. Než ale stačil promluvit, vstoupila do místnosti Laura.

„To je ale roztomilá rodinná sešlost. O co jsem přišla, čumáčku?“ pronesla sladkým hlasem, ale oči měla jako led.

V místnosti se rozhostilo ticho. Tohle byla čistě rodinná záležitost, a příležitostná milenka, navíc oblečená do minisukně, na vysokých podpatcích a s vrstvou make-upu, se mezi ostatní hodila asi jako kaktus na Aljašku. Rozpačité ticho opět prolomila Laura, kráčejíc k bufetovému stolu.

„Mám hlad jako vlk. Před dnešním letem se potřebuju posilnit,“ usmála se a začala si bezostyšně nakládat snídani, ignorujíc zlostný pohled Ryana i jeho matky.

„Čumáčku?“ dusil smích nejmladší Stuart a šťouchal pobaveně do Wallace.

„Počkej, tohle bude pokračovat,“ tiše mu odpovídal bratr a nespouštěl ze sexy vetřelkyně oči.

„Co tu děláš?“ vstal Stephen a něžně postrčil zkoprnělou Vivien do manželovy náruče.

„Jdu se nasnídat, abych na tebe měla dost sil,“ zahustila Laura už tak trapnou atmosféru a vzdorovitě pohodila vlasy.

Kdyby pohledy mohly zabíjet, skácela by se mrtvá k zemi, protože rodina si ji rozhodně neměřila přátelsky.

„Právě jsi dojedla,“ chytil Stephen milenku za loket a táhl ji pryč z místnosti.

„Hezký den, ještě se uvidíme,“ volala zrzka drze přes rameno a snažila se neklopýtnout na ultravysokých podpatcích.

Jen za nimi zaklaply dveře, Stephen ji hrubě otočil čelem k sobě.

„Co si myslíš, že děláš?“ syčel nenávistně.

„A jako co to vypadá?“ koketně mu odpovídala a jela prstem po jeho hrudníku.

„Nevím, na co jsi zvyklá ty, ale já někam jdu, teprve když dostanu pozvání. A já si nevzpomínám, že bych tě zval na tak intimní sešlost, jako je ranní setkání s novomanželi!“

„Nebuď rozmrzelý, než dneska odletíme, dám ti masáž.“

„Cože? Posloucháš mě vůbec?“

„Jistěže tě poslouchám. Dokonce z tebe nemůžu ani spustit oči,“ švitořila medovým hlasem. Stephen se nadechoval, že jí pěkně od plic vynadá, ale v ten moment se mu rozdrnčel telefon. Muselo to být důležité, všichni věděli, že ho nesmí až do zítřka rušit. Rychlý pohled na display potvrdil jeho domněnku – volal firemní právník.

„Co se děje?“ zavrčel do telefonu.

„Pane Maclachlane, netroufal bych si vás obtěžovat, kdyby to nebylo naléhavé.“

„Jistě, jistě, tak stručně,“ přešel Stephen do klidnějšího tónu a druhou rukou chytil a odsunul Lauru, která se k němu snažila stále víc a víc tulit.

„Máme tu problém s bezpečností a únikem informací…“

„Jakého druhu?“

„Jde o vás a vaše soukromí.“

„Podrobnosti teď nechci slyšet, řekněte mi to nejdůležitější.“

„Jedna žena vás určila jako otce svého dítěte.“

„To není nic nového, prostě pokračujte jako vždycky,“ utnul hlášení Stephen. Na nájezdy zlatokopek byl zvyklý. Ale všechny měly smůlu. On si soukromí hlídal. Nikdy nedopustil, aby se miloval bez kondomu. Byl všem na očích a jeho tvář pravidelně zdobila titulky společenských časopisů, proto bylo pochopitelné, že ho ženy zkoušely zlákat do své náruče i tak pochybným způsobem, jako je obvinění ze zplození potomků.

„No ano, pane, řídil jsem se obvyklými procedurami, jenže je tady precedens, který nelze přehlédnout ani ignorovat…“ koktal právník.

„Ty se mi nechceš věnovat?“ vztekle prskla Laura a plácla ho přes ruku.

„Pane, haló, slyšíte mě?“

„Proč jsi na mě najednou takový. V noci jsi byl tak sladký, a teď jsi jako led.“

„Pane, tohle vážně nepočká…“

„Tak proč už mě nechceš?“

„Dost!“ zařval Stephen.

Jak právník na telefonu, tak žena před ním zmlkli. V nastalém tichu si uvědomil, že na něj ze dveří kouká půlka rodiny. Nestávalo se často, aby ztrácel trpělivost, natož aby křičel. Musel se několikrát zhluboka nadechnout, aby byl schopen klidně uvažovat.

„Hned jsem u vás,“ usmál se na rodinu.

„Zavolám vám později,“ houkl do telefonu a mezitím tlačil Lauru chodbou ke schodišti. Když byl z doslechu svých nejbližších, postavil si zrzku proti sobě.

„Asi jsem se nevyjádřil dost výstižně. Milá, krásná Lauro, žádné „my“ neexistovalo a ani existovat nebude. Jsi půvabná žena, a já bych ti jen zlomil srdce. Nejsem připravený na vážný vztah. Nejsem připravený ani na nevážný vztah, takže vidíš, že bys se mnou štěstí neudělala. Prosím, zabal si, a můj řidič tě odveze, kam si budeš přát. Nech mu svou adresu, rád bych ti poslal květiny a nějakou drobnost jako omluvu,“ vychrlil ze sebe a byl překvapený, že se Laura neurazila. Naopak koketně našpulila rty.

„Nemysli si, že z toho vyjdeš lacino,“ pohodila hlavou a svůdně rozvlnila boky, jak kráčela po schodišti nahoru.

Stephen si rukou přejel přes obličej. Byl unavený, ale musel se vrátit k rodině a usmívat se.

Vydechl si, až když na skotskou krajinu padla tma a on uháněl směrem k letišti. Pozoroval z okénka okolí a těšil se, že si v příštích týdnech v New Yorku odpočine. Paradoxně mu práce najednou připadala jako lákavá představa. V momentě, kdy zahlédl letištní budovu, si vzpomněl na právníka. Počkal, až řidič zastaví před vchodem a odnese mu kufry k odbavení.

„Haló, už vás poslouchám,“ vychrlil, jen se na druhém konci ozval právníkův hlas.

„Pane Maclachlane, moc mě to mrzí, ale před šesti měsíci jsme podcenili situaci.“

„Jak před šesti měsíci? Vysvětlete mi to,“ dožadoval se odpovědi, zatímco rázoval po letištní hale.

„Tehdy jsme totiž definitivně uzavřeli šetření ohledně další ženy, jež vás udala jako otce svých dětí. Tedy dítěte.“

„Počkejte. Tak jednoho, nebo celé školky?“ chtělo se mu smát. Zvedl oči a úsměv mu ztuhl na tváři. U VIP odbavení, kam řidič odnesl jeho kufry, stála atraktivní zrzka a ovívala se letenkou!

No to snad ne! zarazil se Stephen a zapomněl poslouchat, co mu říká právník. Probral ho až naléhavý dotaz, co mají dělat.

„Co byste si představoval, že vám na to řeknu?“

„Omlouvám se, pane, ale podobnou situaci jsme ještě neřešili.“

„Budete postupovat jako vždy! Chci naprostou diskrétnost a obhájení svých zájmů. Tu ženu vyplaťte, pohrozte jí soudem, prostě se jí zbavte. Nemám chuť stýkat se se zlatokopkami,“ vztekle štěkal Stephen. Měl dost ženského pokolení. Měl dost jejich her. A hlavně měl dost zlost. Nedokázal pochopit, proč tenhle víkend tak žalostně selhal. Místo elegantního vycouvání z milostného románku si k sobě pustil tu nejúlisnější zlatokopku ze všech. Musel to se zrzkou skončit hned a na nějaké formality ohledně další ženy, snažící se ho k sobě připoutat, neměl čas ani náladu.

„Ale pane Maclachlane, tohle je jiný případ! Tady je prokazatelný precedens…“

„Co jste nepochopil na tom, že nemám chuť nic řešit?! Od toho vás platím, a to víc než královsky! Zbavte se té ženy, seberte jí ten váš nevyvratitelný precedens, a už o ní nechci nic slyšet. Vracím se za čtyři týdny, do té doby to vyřešte, jinak máte padáka,“ s tím ukončil hovor, zhluboka se nadechl a vykročil směrem k usmívající se zrzce.

„Teď se zbavím tebe, a potom se už snad můžu soustředit jen a jen na práci.“

Kapitola 1

Když se Stephen konečně posadil do příjemného křesla v první třídě, uvolněně vydechl. Rozhovor s Laurou nebyl vůbec pěkný. Dívka se mu snažila za každou cenu vysvětlit, že je přece normální, že s ním poletí. Fakt, že si letenku nemocné asistentky přebukovala prostřednictvím jeho emailu a kopii si opět jeho jménem nechala poslat na soukromou adresu, brala jako drobnost. Stephenem ještě teď cloumal vztek, když si uvědomil, jak choulostivé informace mohla prostřednictvím jeho mobilu získat. Pohrůžka právníkem a žalobou nakonec dosáhla kýženého výsledku. Laura na letišti sice ztropila scénu, za jakou by se nemusela stydět žádná Sicilanka, ale podvolila se. Když nakonec odkráčela, většina kolemstojících mužů Stephena vyprovázela soucitným pohledem. Blahořečil si, že dal své firemní letadlo k dispozici bratrově novomanželce! Kdyby jím teď měl letět, těžko by se neodbytné Laury zbavil.

„Můžu vám nabídnout něco k pití?“ naklonila se k němu letuška.

Jako blesk jím projela vzpomínka na jiné letadlo a jinou letušku. Na jiný let do New Yorku, který mu zůstal v podvědomí, ačkoliv to byl skoro rok, co se ho medovým hlasem zeptala, jestli by si dal nějaké občerstvení. Najednou byl myšlenkami o rok zpátky…

Díval se na ženu, která se ho na něco ptala. Oči jako dvě studánky, tváře lehce růžové a kaštanově hnědé vlasy spoutané sponkami a uvězněné pod malinkým čepečkem. Let firemním letadlem do New Yorku měl být pohodlný, zvlášť když mu přidělili tak milou letušku.

Vlastně mu vyrazila dech, a ani nevěděl proč. Měl spousty nádherných žen, které ho vábily sexy postavou, rozkošnými rtíky, koketním chováním nebo bujným dekoltem. Niké, jak si přečetl na malém štítku na kapsičce uniformy, byla proti nim průměrná. A přece z ní nemohl spustit oči. Byla svým způsobem okouzlující. Možná ho lákalo, jak se nesnažila stavět svou ženskost na odiv – místo rudě nalakovaných nehtů použila něžně růžový lak. Broskvovou pleť nedusil žádný make-up. Tenký řetízek podtrhoval štíhlou linii krku a kamínkový náramek upozorňoval na křehká zápěstí. Firemní uniforma zdůrazňovala ženské tvary. Právě to v něm okamžitě probudilo dravce. Chtěl ji vyloupnout z té ochranné ulity, do které se schovávala. Chtěl si ji obléknout do nejjemnějšího saténu a krajek a pak ji kousek po kousku svlékat a laskat. To všechno mu proletělo hlavou, když se na ni poprvé podíval.

„Promiňte, dáte si něco k pití?“ zeptala se ho znovu. Její hlas byl jako med. Obtáčel se kolem něj a lákal ho vztáhnout ruku a pohladit ji po tváři.

„Whisky,“ zachraptěl a fascinovaně sledoval hnědé jiskřící oči.

Usmála se na něj a odešla pro pití. Houpání boků vzdalující se ženy mu rozpoutalo bouři ve slabinách. Zoufale chtěl stisknout ty štíhlé obliny a přitlačit si ji do klína, aby cítila, co s ním nevědomky provádí.

No co, mají před sebou dlouhý noční let, a on je jediným pasažérem v letadle, nebude problém získat si její pozornost.

„Vaše whisky,“ podávala mu po chvilce skleničku. Než ji ale odložila na stoleček, chytil do dlaně její prsty.

„Sedněte si ke mně.“

„To nejde, je to proti firemním regulím.“

„Ty regule, jak říkáte, jsem stanovil já. Tak si je také můžu porušovat. Sedněte si ke mně. Je to dlouhý let, a já nemám chuť spát,“ usmál se a palcem ji hladil po prstech.

S nejistým úsměvem se posadila naproti němu, a tím se osvobodila z jeho dlaně. Přepadl ho pocit ztráty. Překvapeně se podíval na ruku, která už svírala jen skleničku. Tohle se mu nestávalo. Měl svá pravidla, jak nesklouznout k sentimentálnímu chování, a ženám nedával nic víc než tělesnou rozkoš. Jemu to pochopitelně přinášelo kýžené uvolnění, ale ani kousíček závazků. Nechtěl s milenkami vést rozhovory o tom, kam se jejich budoucnost ubírá. Ani proč jí nezavolal. Nebo hůř, kdy ji představí rodině! Pevně vystavěnou hráz sebeovládání doposud nic nenarušilo. Žádné krásce se nepodařilo vyvolat v něm majetnické touhy. A pak si přijde tahle hnědovláska a jediným dotekem mu rozbouří v těle hormony! Asi už dlouho neměl vášnivou milenku, která by řádně zaměstnala jeho tělo, mávl v duchu rukou nad svou nečekanou reakcí.

„Tedy, Niké, co děláte, když zrovna nelétáte?“ snažil se Stephen začít rozhovor. Jen co vypustil první slova z pusy, hned by je vzal zpátky!

Odkdy je tak zoufale nudný? To se tedy moc nepředvedl.

Naštěstí se pohledná hnědovláska usmála a tvářila se, že je to ta nejoriginálnější otázka, jakou kdy dostala.

„Je toho hodně. Stejně jako vy se snažím zaměstnat stále něčím novým.“

„Jak víte, co mě zaměstnává?“

„Umím číst,“ usmála se. Než se stačil ohradit, že nesmí věřit všemu, co o něm píšou v časopisech, pokračovala dál.

„Beru to ale s rezervou…“

„To jsem rád.“

„…prý jste ještě horší!“

„Cože?“ málem se zadusil vlastní whisky. Nevěděl, jestli je víc pobavený její odvahou říct mu něco takového do očí, nebo nervozitou, která se jí teď zračila v obličeji. Nejistě si kousala spodní ret a očima těkala po jeho obličeji.

„Jestli jsem vás urazila, tak se omlouvám. Ale než jsem k vaší firmě nastoupila, slyšela jsem o vás hotové romány.“

„A to jste neslyšela, že se takové věci šéfům obvykle neříkají? Prý za to dávají hodinové výpovědi,“ prohlížel si ji přísně přes okraj sklenky. Musela ale zahlédnout, jak mu pobavením jiskří oči, protože místo strnulého postoje se v křesle uvolnila.

„Já o vás slyšela něco úplně jiného.“

„Ohromte mne,“ také se uvelebil v křesle a čekal, co mu poví.

„Nebudu vám zvyšovat už tak přebujelé mužské ego…“

Víc nestačila říct. Stephen vybuchl smíchy. Nestávalo se mu, aby mu někdo mimo rodinu říkal pravdu do očí. Místo rozčarování se příjemně bavil a pozoroval Niké, která se snažila opatrně volit slova. Jako by ta její náhlá odvaha měla pevně stanovené hranice.

„…chtěla jsem říct, že nechci mluvit o tom, jak působíte na ženy. Ani o vaší schopnosti dopoledne vydělávat miliony a večer oslňovat v barech a VIP klubech. Mě zajímalo, jaký jste šéf. A to, co jsem se dozvěděla, mi stačí.“

Stephen čekal, že ji okouzlil postavou, vydělanými penězi nebo netajenou štědrostí k náhodným milenkám. To byly věci, které k němu ženy obvykle přitahovaly. Jenže, jak se zdá, tahle bytůstka nic z toho nechce. Protože mlčela, chtěl ji povzbudit.

Vstal a došel do kuchyňky pro šampaňské a dvě skleničky. Protesty, že to je její práce, utnul jediným pohledem. Teprve když naléval perlivý mok do úzkých skleniček, po očku si ji prohlížel a vyzvídal.

„Takže já na vás jako muž nepůsobím, ale jako šéf ano?“

„Takhle přesně bych to neřekla, ale v podstatě máte pravdu.“

„Jaký muž bych musel být, abych vás zaujal?“

„Nezajímá vás spíš, proč jsem si vás vybrala za šéfa?“ překvapeně se na něj podívala přes okraj sklenky a její oříškově hnědé oči byly jako tůňky.

„Ne, to mě opravdu nezajímá. Musel bych být víc svalnatý? Víc vysoký?“ Stephen se podvědomě narovnal a dal tak vyniknout své 185 cm vysoké postavě. Byl si vědom, že mu košili přes hrudník napínají pevné svaly a v pase mu trochu plandá. Protože se pravidelně trápil v posilovně, byl na své tělo náležitě pyšný a bezostyšně ho používal při svádění žen. Jenže u Niké mu to kladné body nepřineslo. Dál ho po očku sledovala, ale jejím pohledem neprobleskla ani malá jiskřička zájmu.

Po chvilce se přestal naparovat jako kohout, sedl si na sedačku a rozhodil rukama: „Chcete snad mláďata? Ujišťuji vás, že mi čtyřicet bude až za dva roky!“

„Ne, věkem to není. A ani postavou. Prostě vás respektuji jako šéfa, a tudíž se nenechám ničím rozptýlit.“

„Takže vás rozptyluji,“ chytil ji za slovo. Se svůdným úsměvem se předklonil a položil jí ruku na koleno. Líbilo se mu, že na rozdíl od ostatních letušek měla nohy holé. Žádná dlouhá sukně, žádné punčochy. Okamžik si užíval jemnosti té svůdné pokožky, než si nohy zkřížila pod sebe.

„Ne, vůbec mě nerozrušujete,“ téměř vyštěkla, ale hlas ji prozradil. Pohled už neměla tak pevný a sem tam mu sklouzla očima do výstřihu ležérně rozepnuté košile.

No počkej, koťátko, tak tebe si vychutnám, usmál se Stephen v duchu. Tenhle typ žen ho bavil nejvíc. Nechaly se svádět a přemlouvat. Ale ne z čisté koketérie, ale protože se prostě bály flirtu na jednu noc. Jenže právě z nich se vždycky vyklubaly ty nejvášnivější milenky, jaké kdy v posteli měl. Proto klidně podstoupil pro jiné muže zdlouhavé dvoření a nenápadné přesvědčování.

U tebe se mi to mnohonásobně vyplatí! Ještě mě budeš prosit, abych nikdy nepřestal, až si tě v posteli zkrotím, maloval si budoucnost.

„Dobrá, ať je po tvém. Takže jsi v mé přítomnosti úplně klidná,“ přešel okamžitě k důvěrnému tykání, naklonil se ještě blíž a jedním prstem ji pohladil po tvářičce. Znachověla a bezděčně polkla.

„Naprosto.“

„Tak dobrá. V tom případě mi můžeš povědět, jaké mám klady jako šéf,“ neutrálním hlasem pokračoval, ale prstem dál sledoval linii její tváře, brady, krku a pak jel zase zpátky.

„Říká se o vás, že jste zásadový, v práci tvrdý, ale spravedlivý a u svých podřízených a spolupracovníků vyžadujete plné nasazení a naprostou loajalitu,“ sypala ze sebe Niké, jako by stála ve škole a byla zkoušená.

„Hm, a tohle všechno jsi mi ochotná dát?“ ztišil hlas a prsty jí přejel po plném spodním rtu.

„Já se budu… totiž, chtěla jsem říct, že se snažím…“

„To já taky očekávám,“ mrkl na ni a pohladil ji po tváři. „Takže můj první požadavek zní: Sundej si ten čepeček a rozpusť si vlasy.“

„Někdo by to považoval za sexuální nátlak,“ chabě zaprotestovala.

„Koťátko, kdybych chtěl tvoje tělo, už bychom dávno leželi na támhleté pohovce,“ lhal Stephen. „To, co chci, je bavit se s přitažlivou a inteligentní ženou, a ne zaměstnankyní spoutanou v přísné firemní uniformě.“

Usmála se a udělala, co požadoval. Záplava čokoládově hnědých vln jí spadla až do půli zad. Stephen zalapal po dechu a přivřel oči. Už si představoval, jak ji bude halit jen ta záplava vlasů. Omotá si pramen kolem ruky a přitáhne si ji k sobě. Svůdně se jí zhoupnou touhou nalitá ňadra, až se nad něj nakloní v posteli. Jednou rukou jí zajede do vlasů a druhou jí zmáčkne kulaťoučký zadeček. Po chvilce laskání ji oběma rukama uchopí za boky, zvedne a vlhký střed ženství si posadí na svoje ztopořené mužství…

„Chtěla jsem si je ostříhat už dávno, těžko je krotím podle firemních regulí, ale nenašla jsem odvahu sáhnout po nůžkách,“ probral ho ze snění hlas Niké.

„Ať tě to ani nenapadne! Změním firemní nařízení ohledně oblékání letušek!“

To ji pobavilo. Jiskřivě zvonivý smích zaplnil kabinu letadla a obtáčel se kolem Stephena jako medová řeka. „Jenom proto, že se mi vlasy nevejdou pod čepeček od uniformy, budete měnit pravidla?“

„Proč ne, ty mi za to stojíš,“ sáhl po telefonu a vytočil číslo své první osobní asistentky.

„Paní Jonesová, s okamžitou platností ruším u stejnokroje našich firemních letušek upjatý vzhled v účesech. Už nikdy nechci vidět ty děsivě nudné čepečky. Dlouhé vlasy budou mít letušky od teď rozpuštěné.“ Sklouzl pohledem Niké na nohy a pokračoval. „A stejně tak už nechci nikdy vidět žádné punčochy. Ano, jistě, pokud poletíme v podzimních a zimních dnech, tak to je jiná. Děkuji, na shledanou,“ s tím položil telefon a usmál se na oněmělou ženu před sebou. „Tak, to bychom měli. O čem že jsme se to bavili?“

„To nemůžete myslet vážně!“

„Ale ano, paní Jonesová je velmi výkonná a má kolem sebe celý houf asistentek, které už moje přání vydávají jako oficiální nařízení,“ usmál se a pozoroval, jak se Niké z obličeje vytrácí překvapení a místo toho jí tváře opět lehce zrůžověly.

„Ale to si všichni vyloží tak, že je to kvůli dnešnímu letu! Kvůli mně!“

„To ti přece může být jedno. Tebe nemůžu jako muž zaujmout, zato mě uznáváš jako šéfa. Tedy moje přání v této rovině jsou zcela korektní a opodstatněná.“

„Vysvětlete mi, prosím, jak chcete logicky obhájit své poslední nařízení,“ začala se usmívat a bylo vidět, že se baví.

„Jednoduše. Celé dny trávím nad čísly. Můj nejčastější televizní program jsou informace z burzy. Snídaně, obědy a mnohdy i večeře mám pracovní. Není tedy divu, že se chci obklopovat hezkými věcmi a sympatickými lidmi, kteří mi zpříjemní čas před další schůzkou. Potřebuji dotek takové té normální domácí atmosféry,“ zahrál na citlivou strunu. Podle toho, jak si Niké začala kousat spodní ret, věděl, že to zabralo, a tak přitvrdil.

„Vlastně už ani nevím, jaké to je, být doma. Mám spoustu známých, ale žádné přátele. Chodím na desítky večírků, ale málokdy za zábavou. Měl jsem zástupy žen, ale žádnou lásku,“ kroužil přitom skleničkou se šampaňským a nezvedal oči. Čekal, co s ní jeho prohlášení udělá. Pokud není z kamene, dá mu šanci a konečně se vykašle na to své rozdělení šéf – zaměstnanec.

Nespletl se! Když se na ni po chvilce podíval, Niké těkala očima a nervózně si mačkala ruce v klíně.

„Já nevím, co vám mám na to říct…“

„Nechci žádné utěšování, chci si jen užít let a svou krásnou společnici,“ pohladil ji po ruce. Jen jemně, aby si je přestala nervózně mačkat. Když se uklidnila, vzal obě malé ruce a přitáhl si ji k sobě. Drobná kolínka stiskl stehny a její malé dlaně si položil na hrudník.

„Cítíš to?“

„Co… co mám cítit?“ zamrkala překvapením a naklonila se k němu ještě o pár centimetrů. Pár vražedných centimetrů!

Rozpuštěné vlasy ho pohladily po tváři a vůně květinového šamponu mu spoutala rozum pevněji než ocelová pouta.

„Jak mi z tebe nervózně buší srdce,“ tiše zachraptěl. Nemohl dál čekat, chtěl ji. Musel si ji podmanit. Teprve až bude ležet pod ním a slastí přivírat oči, zatímco ji bude krůček po krůčku vést k orgasmu, teprve pak bude spokojen!

„Máš poslední šanci utéct, koťátko,“ zašeptal jen chviličku před tím, než si ji přitáhl do náruče a pažemi sevřel. Byla jako křehké ptáčátko. Choulila se mu na širokém hrudníku a dívala se na něj s ostychem, ale i dávkou zvědavosti.

„Já se vás nebojím,“ vysoukala ze sebe, spíš aby přesvědčila samu sebe.

„To je dobře, protože já ti nikdy neublížím,“ zastřeným hlasem sliboval a přitom ji nosem lechtal po tvářičce.

„Já si nikdy nenechám ublížit. Natož nějakým mužem,“ zvlnil rty jí úsměv.

„Ale já nejsem jen tak nějaký muž,“ Stephen nedokázal v hlase skrýt lehce podrážděný podtón.

„Ne, to nejsi. Jsi můj šéf. Jsi mocný. Máš spoustu peněz. Jsi hezký… Ale když sundáš oblek a zahodíš telefon, tak jsi jenom nažhavený mužský.“

„A na tom je něco špatného. Protože nechápu, proč se směješ?“

„Mě se to vlastně moc líbí,“ zastřeným hlasem ho vábila jako siréna okouzleného námořníka. „Jen jsem se doposud držela zpátky, protože jsem se řídila rozumem. Jenže, teď bych asi chtěla zjistit, jak moc jsi nažhavený.“

„Tenhle let se bude líbit nám oběma,“ bylo poslední, co řekl, než okusil ty jahodové rty.

Bylo to, jako by se líbal poprvé. Hebká plnost rtů byla opojná, stejně jako jejich měkkost a ochota, s jakou se mu nabízely. Jazykem jí přejel po zubech a dožadoval se vstupu do teplé jeskyňky úst. Jestli ho pustí dovnitř, má vyhráno. Jestli se mu podvolí, ukáže jí, co muž jako on umí. Ne nadarmo o něm ženy říkaly, že je jako sexuální tornádo. Dokázal využít všech svých zbraní, aby ženu uspokojil. Že si při tom užil svou slast mírou vrchovatou, není třeba dodávat. Když své milenky opouštěl, zpravidla spaly na posteli, ruce doširoka rozhozené a nohy chvějící se únavou padlé přes okraj postele. Ano, byl ničivé tornádo. A teď se chystal vychutnat si půvaby téhle pěkné hnědovlásky.

Zajel jí rukou do záplavy vlasů a ještě víc ji k sobě přitiskl. Jazykem jí znovu přejel po zubech a cítil, jak se mu pomalu otevírá. Sama mu šla vstříc a jemně ho jazýčkem poškádlila. To byl pro něj signál, aby vyrazil do útoku. Sevřel ji v náruči. Cítil delikátní obliny na svém pevném těle. Omamovala ho vůně květin z dlouhých vlasů, už se dál nemohl ovládat… Vrhl se na ni jako hladový vlk. Hluboce si vychutnával lačné polibky. Jeho ruce už dávno opustily její záda a dobýval se do daleko zajímavějších míst. Zatímco jednou rukou ji objímal a prsty laskal z boku ňadro, druhou hladil svůdné stehno. Nedal se odradit pevně semknutými kolínky. Něžně, ale nekompromisně je roztáhl a pustil se po vnitřním stehně výš. Jel prsty po kůži hladké jako samet a těšil se, až narazí na tu nejžhavější část ženského těla. Kousek od cíle se zavrtěla a začala se mu vzpírat.

„Pšt, koťátko, já nejsem zlý vlk,“ šeptal jí do ucha a něžně přitom oždiboval lalůček. Zachvěla se rozkoší a zapomněla na všechny protesty. Ostražitost zmizela a vystřídala ji povolnost. Roztála mu v silných pažích a podvolila se zkušenému laskání. Citlivě reagovala na každý pohyb. Dýchala mělce a srdce jí tlouklo tak silně, že je cítil, když ji hladil na prsou. To ale nebylo nic proti tomu, jak se prohnula a sténala, když vyjel rukou po stehně až k okraji kalhotek. Prsty pohladil jemnou kůži skrytou v krajkoví. Už ten letmý dotek vystřelil jeho mužské ego do závratných výšin – Niké byla vzrušená. A podle vlhkosti, co cítil pod prsty, byla připravená se okamžitě milovat. Odhrnul krajku kalhotek a vklouzl do intimního zákoutí. Měkkost a vlhkost obklopující jeho prsty mu vyslala vlny vzrušení do třísel. Okamžitě ztvrdnul. Přitlačil si ženu více do klína, aby pochopila, že teď už mu neuteče a že to, co cítí pod tím svým rozkošným zadečkem, jí za chvilku bude plenit klín. Zaútočil prsty a vsunul jeden do sametových hlubin lůna. Odměnou mu bylo nejenom vlastní vzrušení, ale hlavně slastné vzdechy roztoužené Niké. Přidal další prst a opatrně ho zasunul. Sténání nabralo na intenzitě. Niké zapomněla na svou ostražitost a doslova mu rvala košili z těla. Hladila ho po břiše a hrudníku a zatínala mu prsty do pevných svalů.

Stephen měl pod nátlakem všetečných rukou co dělat, aby ji nepovalil na záda a okamžitě si ji nevzal. Oplatil jí stejnou měrou vzrušení. Dvěma prsty začal pohybovat, jako by se s ní miloval. Nejprve pomalu a něžně. Pak ale přidal na tempu a za chvilku už do ní přirážel a cítil, jak se hebké vnitřní svaly stahují přicházejícím vyvrcholením. Zapojil tedy palec a začal mnout perličku nad vlhkou jeskyňkou.

„Jsi krásná,“ zašeptal chraplavě.

„A ty,“ zajela mu rukou pod boxerky a stále se mu dívala do očí, „jsi tvrdý… a velký… a tlustý…“

„Připravena?“