Anna Lowe, Láska draka

série Bojovníci z Havaje – Kniha pátá

Vydalo nakladatelství MEDIAPLEX s. r. o., Holečkova 789/49, Praha 5, v Praze roku 2023. Vydání 1.

Z anglického originálu Love of the dragon

vydaného nakladatelstvím Twin Moon Press.

Cover design © Rafael S.

© 2024 MEDIAPLEX s. r. o.

© 2017 Anna Lowe

All rights reserved

Všechny postavy, společnosti i místa v této knize jsou fiktivní. Jakákoli podobnost s reálným světem nebo skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je zcela náhodná.

Znak nakladatelství MEDIAPLEX i znaky všech edičních řad jsou chráněny ochrannou známkou.

ePub: ISBN 978-80-87720-50-9

Print: ISBN 978-80-87720-52-3

Láska draka

Bojovníci z Havaje

Kniha pátá

podle

Anna Lowe

Love of the dragon

Další knihy v této sérii

Vábení draka

Toužení vlka

Okouzlení medvěda

Ochrana tygra

Láska draka

Kouzlo lišky

Draci, povinnosti, osudoví druhové a smrtící protivník…

Silas Llewellyn, poslední z kdysi mocného dračího klanu, nemá čas na nic jiného než na práci a povinnosti. Rozhodně nemá čas na lásku – ne když nelítostný nepřítel plánuje zničit všechno, na čem Silasovi záleží. Když se v New Yorku objeví vzácný diamant – jeden z legendárních kamenů duchů –, Silas ví, že šperk přinese jen potíže… stejně jako svůdná žena, která se drahokamu odmítá vzdát.

Barmanka Cassandra Nicholsová se rozhodně neprosila o to, aby zdědila záhadný diamant. A už vůbec neplánovala ocitnout se mezi dvěma válčícími draky. Ale když už poněkolikáté unikne nebezpečí jen o vlásek, je jí jasné, že si musí zvolit, na čí straně bude. Než se naděje, soukromý tryskáč ji dopraví na luxusní panství na Havaji, „pro její vlastní dobro“. Je záhadný pan Llewellyn jen další pohádkově bohatý drak, který si myslí, že si může nárokovat, cokoli se mu zlíbí? Nebo se v tom oduševnělém cizinci skrývá víc, než se na první pohled zdá?

Kapitola první

Než začneme. Na konci této knihy se nachází bonusová kapitola tohoto příběhu. Tak si ji nenechte ujít.

A nebo si ji stáhněte rovnou teď ZDE.

* * *

„Poprvé… Podruhé… Prodáno!“

Licitátor udeřil kladívkem a v davu to zašumělo.

Silas se ani nepohnul. Další položka na seznamu byla ta, která ho přivedla z Maui až na tuhle luxusní akci v New Yorku. Ta, kterou potřeboval. Nutně.

„Jsme další na řadě,“ zamumlal po Silasově levici Kai tichým, hlubokým hlasem.

Silas na bratrance ani nepohlédl. Místo toho se zadíval přes aukční síň a ignoroval křišťálové lustry a zlaté zdobení, které naznačovaly bohatství a poklady, které se tady dají získat. Bez ohledu na to, jak moc se snažil dívat přímo před sebe, oči mu stále bloudily k šedovlasému muži ve třetí řadě. Dokonale sem zapadal – oblek šitý na míru, diamantové manžetové knoflíčky, hedvábná kravata. Na první pohled dobře situovaný příslušník newyorské vyšší společnosti. Ale od ostatních se lišil v jedné zásadní věci.

Drax – nejmocnější drak ze všech. Silasův úhlavní nepřítel.

Drax si složil ruce do klína a vrhl na Silase znuděný pohled.

Já jsem tady král, říkal jeho samolibý, pohrdavý výraz. Všechno je moje, a tak to i zůstane.

A Drax tím myslel opravdu všechno. Nemovitosti po celém světě. Dračí poklady, které nemají obdoby. Bohatství, které Drax před generací ukradl Silasově rodině. A k tomu všemu i ženu, kterou Drax před necelými deseti lety Silasovi přebral.

Moiru.

Jen pomyšlení na to, že tvoří s Draxem pár, v něm vyvolávalo tisíce emocí.

Pak se zablesklo něco rudého, hedvábného a všechny ty emoce se okamžitě změnily v divokou bouři.

Moira, utrousil vnitřní drak skrz zaťaté zuby.

Lidi ve třetí řadě uhýbali, když tam Moira slavnostně nakráčela. Když kolem nich procházela, pokyvovala hlavou způsobem, jako by královna zdravila sedláky. V polovině řady se zastavila a zvedla pravý podpatek, aby si prohlédla nějakou neviditelnou nedokonalost.

Silas se ušklíbl. To všechno byla součást Moiřiny show. Toužila po pozornosti. Byla na ní závislá, stejně jako na bohatství a moci.

Přesunula se na volné místo vedle Draxe a nenuceně se posadila s rukama úhledně složenýma v klíně. Navenek dokonalá dáma. Uvnitř bezohledná ničitelka srdcí, osudů a duší.

Byla mladší než Drax – mnohem mladší, ale dlaň, kterou vzápětí položila vysoko na Draxovo stehno, světu oznamovala, jak moc jsou si blízcí.

Silas sevřel ruce v pěst a přikázal si zachovat chladnou hlavu. Moira mu zlomila srdce, když ho před osmi lety opustila kvůli Draxovi. To všechno už ale byla minulost, no ne?

Drak si odfrkl.

Jistě. Proto máš teď tak vysoký tep.

Dobře, možná Moiru kdysi miloval. Ale to už bylo dávno pryč.

Nemůže to být pryč, když to nikdy ani neexistovalo, trval na svém drak. Nikdy jsme ji doopravdy nemilovali. Jen jsme si to mysleli.

Silas se zatvářil otráveně. Láska je stejně jenom v hlavě.

Láska je v srdci – a to její je z kamene. Drak mrskl ocasem.

Silas se rozhlédl. Co by přítomní udělali, kdyby zjistili, že v jejich řadách sedí dračí měňavci? Skoro si říkal, jestli by to hosty vůbec zajímalo, vzhledem k tomu, jak byli zaujatí dalším draženým předmětem.

Pomocník v bílých rukavicích předstoupil před přítomné s černou sametovou krabičkou a licitátor poklepal kladívkem. Všichni se naklonili dopředu, včetně Silase a jeho doprovodu. Vycítil, že dokonce i Drax se nahnul a zatajil dech.

Je to on? Je to kámen duchů? zašeptala Silasovi do mysli Tessa, Kaiova partnerka.

Sevřel rty. Z téhle vzdálenosti to nebylo možné poznat.

Dražitel si odkašlal a promluvil. „Položka číslo čtyři sta padesát sedm. Nádherný šestatřicetikarátový diamant z anonymní sbírky.“

Při slově anonymní se odněkud zezadu ozvalo pohrdavé odfrknutí. Silas natáhl krk a letmo zahlédl ženu, která měla ruce pevně založené na hrudi. V kaštanových vlasech se odráželo světlo lustrů a Silasovi z nějakého důvodu srdce vynechalo jeden nebo dva údery. Místnost však byla tak nacpaná lidmi, že mu za okamžik někdo zaclonil výhled.

„Než se tento diamant ztratil z očí veřejnosti, bylo známo, že ho nosila lady Montgomery DeWittová a před ní patřil…“

Licitátor pokračoval dlouhým výčtem společensky významných osobností osmnáctého a devatenáctého století, které kdysi diamant vlastnily. Nic z toho Silas neslyšel poprvé. Horečně shromažďoval informace o kameni větru od chvíle, kdy se před necelým rokem na Maui objevil první z kamenů duchů. Kámen větru byl však mnohem starší, než naznačovala jeho nedávná historie. Mnohem důležitější, než jakýkoli jiný drahokam – pokud to tedy byl ten pravý diamant.

Zavřel oči a snažil se zachytit náznak síly, kterou všechny kameny duchů vyzařovaly. Ale když kámen duchů dřímal, bylo nemožné ho rozeznat od obyčejného drahokamu.

Jen obyčejný šperk? odtušil Silasův bratranec Kai v reakci na Silasovy myšlenky. Všichni úzce spjatí měňavci byli schopní se takhle dorozumívat.

„Zachytil jsi něco?“ šeptla Tessa.

Kai zavrtěl hlavou. „Zatím ne.“

Silas sklouzl očima k Draxovi. Seděl strnule a v očích měl nepatrný náznak dračího lesku.

Musí to být kámen duchů, zašeptal Silasův drak. Musí.

Silas se zhluboka nadechl. Nepotřeboval další důkazy k tomu, aby věděl, že je to tady – že se všechno pomalu, ale neúprosně blíží ke konci. On a Drax už roky směřovali k finálnímu konfliktu. Nejdřív kvůli Moiře, a pak kvůli kamenům duchů. Jejich nepřímý boj o moc byl stále intenzivnější, jako by osud chtěl rozpoutat novou válku měňavců.

Byla to náhoda, že se kámen větru objevil právě teď? To sotva. Stejně, jako ostatní, byl součástí sbírky drahokamů s magickou mocí. Ale drak, který na kameny duchů dohlížel, zemřel už před několika generacemi, a unikátní šperky se dlouhou dobu považovaly za nenávratně ztracené.

Až dosud. Kameny duchů se jeden po druhém vynořovaly. A jeden po druhém stupňovaly Silasův konflikt s Draxem víc a víc. Drax Silase léta odmítal brát na vědomí, ale situace se změnila. Silas získal vlastní moc, zkušenosti a příznivce.

Silas si nevšímal Draxova nepřátelského, hodnotícího pohledu.

Jen se klidně dívej, co hrdlo ráčí, zavrčel Silasův drak. Nepředstavuješ pro mě žádnou hrozbu.

Až na to, že představoval a Silas si toho byl moc dobře vědom. Postupem času si sice vybudoval silnější pozici, ale s tím šla ruku v ruce i větší zranitelnost. Protože právě ti, kteří mu dodávali sílu, všichni měňavci z Koa Pointu, byli zároveň jeho Achillovou patou. Některé páry byly jen krůček od založení rodiny a Drax by se neštítil využít cokoli, co by pro něj mohlo představovat výhodu.

Drax se povýšeně ušklíbl a Silas se musel ovládnout, aby na něj nevycenil dračí tesáky.

Ten diamant potřebujeme, zavrčel Kai.

„Začínáme na částce pět set tisíc dolarů,“ oznámil licitátor.

Kai zachytil bratrancův pohled, ale Silas zavrtěl hlavou. Nebylo třeba přihazovat hned na začátku. Už tak na sebe strhnou příliš mnoho pozornosti, až přihazování dospěje do vážnější fáze.

Silas zamračeně sevřel područky židle. Problémem nebylo přihazování, ale to, zda převýší ostatní nabídky. Drax měl mnohem víc peněz, zdrojů a moci, jejíž chapadla sahala hluboko do všemožných temných koutů světa. V tom se mu Silas nikdy nemohl rovnat. Jediné, co Silas a jeho skupina měli, byla velkorysost a zbylé čtyři kameny duchů: kámen ohně, kámen života, kámen země a kámen vody.

Moc těch čtyř drahokamů jistě převyšuje sílu jediného kamene větru, snažil se ho chlácholit vnitřní drak.

Silas tomu chtěl věřit, opravdu chtěl – ale u kamenů duchů si člověk nemohl být jistý absolutně ničím. Byly příliš nevyzpytatelné a neměli o nich ani zdaleka dostatek informací. Podle legendy by pět kamenů duchů pohromadě vytvořilo jedinou, spojenou sílu. Dala by se využít k nashromáždění neuvěřitelného bohatství a moci – a Silas ani v nejmenším nepochyboval, že právě to by Drax udělal, kdyby se mu kameny dostaly do spárů. Ale jiní měňavci chápali, že takovou moc je lepší nechat být. Silas a jeho přátelé by kameny duchů chránili a mocné drahokamy by na oplátku chránily je, což by jim umožnilo žít v míru a prosperitě.

Silas si povzdechl. Prosperita byla pomíjivá, přicházela a odcházela, o to se tolik nestaral. Ale mír – opravdový mír, ten duševní i fyzický… Bože, to by bylo skvělé. Nejen pro něj, ale pro všechny měňavce z Koa Pointu – a pro budoucí generace. Nina a Boone už byli v očekávání. Hrdý vlčí nastávající otec předpovídal, že to budou dvojčata. A bylo jen otázkou času, kdy Kai a Tessa taky založí rodinu.

V sázce toho bylo tolik… Na kameni větru toho záviselo až příliš.

Silas pozorně sledoval, jak asistent licitátora naklání krabičku, aby si dav mohl šperk prohlédnout. Paprsky světla se odrazily na ploškách diamantu a vystřelily ke stropu. V okamžiku, kdy si Silas všiml chtivého výrazu v Draxově tváři, si byl jistý.

Šlo o kámen větru!

Moira si olízla rty a něco zašeptala Draxovi do ucha. Jistě to bylo něco jako: To je on. Je krásný. Je mocný. Chci ho. Hned teď.

Silas se zhluboka nadechl. Aspoň tohle byla dobrá zpráva – jediná emoce, kterou v něm Moira momentálně vzbuzovala, byl vztek. Přesto mu srdce dál bušilo jako o závod. Tolik záleželo na tom, co se stane dál.

„Pět set tisíc dolarů,“ prohlásil licitátor a ukázal na zájemce v páté řadě.

Další ruka vystřelila vzhůru a muž se otočil: „Šest set tisíc.“

Kai do Silase nenápadně šťouchl, ale ten měl ruce pevně složené v klíně.

Moc brzo.

Když nabídka dosáhla jednoho milionu, Drax nenuceně zvedl jeden pěstěný prst.

Dražitel na něj ukázal: „Jeden milion dolarů pro pana Draxe.“

Davem se rozlehl uznalý šum a Kai se ušklíbl.

Jaký měňavec na sebe záměrně upozorňuje tím, že je známou součástí společenské smetánky?

Takový, který si myslí, že mu všechno projde, opáčil v duchu Silas svým nejsušším tónem.

Draxův úsměv se zvětšoval, jak to postupně vzdával jeden zájemce za druhým.

„Milion pět set tisíc dolarů… milion šest set tisíc…“ Dražitel ukazoval na každou další nabídku. „Milion devět set tisíc. Paní Leeová?“ tázavě pohlédl na Asiatku s telefonem přitisknutým k jednomu uchu.

„Kdo je to?“ zašeptala Tessa.

„Zástupce nepřítomného kupce,“ zamumlal Kai. Žena mluvila do telefonu.

„Někdo, koho znáte?“ zeptala se Tessa.

„Může to být kdokoli,“ zavrtěl Silas hlavou.

Paní Leeová otočila palec dolů. Odstoupila.

„Máme milion devět set tisíc od pana Draxe.“ Dražitel si prohlédl dav: „Poprvé…“

Kai se podíval na Silase. V místnosti se zvyšovalo napětí.

„Podruhé…“

„Silasi…“ začal Kai, ale Silas už měl ruku nahoře.

„Dva miliony dolarů,“ zvolal licitátor.

Všechny hlavy se jako na povel otočily k Silasovi a on se zhluboka nadechl. Jako každý drak se špetkou sebeúcty nesnášel být středem pozornosti. Zvykl si, že na Maui je pod určitým drobnohledem, ale pořád nemohl vystát zvědavé, hodnotící pohledy. Kdyby jen lidé věděli, jak málo majetku mu zbylo – vzhledem k tomu, že Drax před desítkami let ukradl většinu jeho dědictví.

O minutu později se všichni podívali zase na Draxe a ten přikývl. Moira zkřivila rty v jednom ze svých pečlivě natrénovaných úsměvů: Jsem tak bohatá, že mě všechno nudí – ale proč si tohle nedopřát?

„Dva miliony sto tisíc,“ řekl licitátor.

Dva miliony dvě stě tisíc přišly od ropného magnáta, kterého Silas poznal z novin. Dobře. Ať se Drax s tím mužem chvíli přetahuje.

Dobře – až na jednu věc, připomněl mu drak.

Čím výš se nabídky dostanou, tím menší byla pravděpodobnost, že bude schopen držet krok. Drax a ropný magnát možná měli neomezené zdroje, ale on ne.

Kolik ti strýček Filimore odkázal? zeptal se Kai v duchu.

Hlavou mu proběhla změť sentimentálních představ. Prastrýc na něj mával, aby přišel ke křeslu v knihovně rodinného sídla v jižní Francii, kde Silas jako dítě pravidelně trávil léto. V další vzpomínce si k němu strýček klekl, aby ho objal na rozloučenou, když Silas po smrti rodičů poprvé odjížděl na internátní školu.

Zahltily ho výčitky. Filimore pro něj byl jako otec a Silas ho v posledních letech navštěvoval jen málo. Strýcova nedávná smrt, nad kterou se navíc vznášela záhada ohledně příčiny úmrtí, zanechala v Silasově srdci hlubokou díru – i ve světě draků. Jako poslední ze starobylých draků totiž Filimore udržoval mezi svým nestálým druhem určitý stupeň práva a pořádku. Od té doby dračí svět se zatajeným dechem čekal, kdy se objeví nový vůdce. Nebo kdy vypukne chaos.

Silas několikrát zamrkal a zahnal pocit pálení. Oči mu začínaly žhnout. To si na veřejnosti nemohl dovolit, bez ohledu na to, jak moc opovrhoval představou Draxova vzestupu k moci.

Silasi? oslovila ho Tessa tiše a vrátila ho tím ke Kaiově otázce. Kolik mu toho Filimore odkázal?

Zaťal zuby. Tři miliony.

Kai a Tessa sebou udiveně trhli.

To je všechno? podivil se Kai.

Filimorův majetek byl obrovský – dokonce větší než Draxův. Ale v hotovosti Silasovi odkázal jen tři miliony dolarů. Se zbytkem se nakládat nedalo, protože právníci teprve přezkoumávali závěť. A popravdě řečeno, luxusní nemovitosti, deseticiferná konta, ani třpytivé poklady, které byly údajně ukryté v různých koutech světa, Silase nezajímaly. Jediné, co opravdu chtěl, byl mír pro svět měňavců. Všechno, čeho si vážil – domov a budoucnost jeho klanu –, viselo na vlásku.

Na pódiu se třpytil diamant.

„Dva a půl milionu dolarů,“ zvolal licitátor a ukázal na Draxe.

Silas se zamračil. Drax přihazoval jeho peníze. Ty, které ukradl před lety poté, co mu zabil rodiče! Ve skutečnosti ho Silas podezříval, že smrt jeho otce zosnoval, i když se boje osobně neúčastnil.

Drax se ušklíbl, jako by chtěl zdůraznit, že je to pravda.

Dva a půl milionu dolarů. Co na to říkáš?

Silas svíral rty, protože se na něj upíralo sto párů zvědavých očí. Draxovy černé duhovky ho probodávaly povýšeným pohledem, zatímco ty Moiřiny, temně šedé, se všem vysmívaly. Ale pohled, který přitahoval Silasovu pozornost, přicházel odněkud ze zadní části místnosti – byl tak intenzivní, že musel bojovat s nutkáním otočit se.

Musím zjistit, kdo to je, vykřikl nečekaně drak, nezvykle rozrušený.

Silas to ignoroval a mávl nad tím rukou, nebylo to důležité.

Je to důležité, trval na svém drak a švihl ocasem.

Ignoroval vnitřní zvíře a dál se upřeně díval před sebe. Nic nebylo důležitější, než kámen duchů. Zvedl ruku.

„Dva miliony šest set tisíc,“ prohlásil licitátor.

Silas se pomalu nadechl. Přihazovat proti miliardáři se může zdát jako prohraná bitva, ale dotlačí Draxe co nejvýš to půjde. A mezitím vymyslí plán B.

Ale nějak nemohl přemýšlet. Ne s tou magnetickou silou, která přitahovala jeho pozornost k zadní části místnosti. Pomalu otočil hlavu a uvažoval, kdo, nebo co, to může být.

Za Silasem stál tucet řad židlí, všechny obsazené, a za nimi se nacházelo nejméně pět řad míst ke stání. Ignoroval všechny tváře v davu – obchodníky sledující dění ostřížím zrakem, zmalované krasotinky snažící se někoho ulovit, zvědavé novináře – a pohledem skončil přímo na té ženě s kaštanovými vlasy.

Ruce měla stále založené na prsou a ve tváři rozzuřený výraz. Podupávala nohou, zatímco pohledem probodávala muže v hnědém obleku, který se pomalu blížil k pódiu. Proč mu připadala tak důležitá? Vždyť ji v životě neviděl.

Nikdy jsme se neviděli, ale není cizí, pronesl drak záhadně.

Očima přelétla dav a zastavila se přímo na něm. Silas zatajil dech a krev se mu rozproudila v žilách.

„Dva miliony sedm set tisíc dolarů,“ oznámil licitátor.

Drax přihazoval. Kai do Silase šťouchal loktem a Tessa mu něco šeptala. Ale to jediné, co Silas viděl, slyšel a cítil, byla neznámá žena v zadní části sálu. Všechno kromě ní se utlumilo a rozmazalo. Čas se zpomalil. Cítil každý zrychlený úder srdce. Hleděli na sebe skrz něco, co vypadalo jako dlouhý světelný tunel v jinak temném a ponurém světě. Když naklonila hlavu, kaštanové vlasy se zavlnily a doslova ho hypnotizovaly. Málem k ní natáhl ruku, jako by stála přímo před ním, a ne několik metrů daleko.

„Silasi,“ sykl Kai a tvrdě do něj strčil loktem.

„Podruhé…“ oznámil licitátor.

Silas zamrkal, když mu Kai zvedl ruku, aby přebil aktuální nabídku. Páni. Co se právě stalo?

„Dva miliony osm set tisíc dolarů.“

„Sakra, chlape. Soustřeď se,“ zamumlal Kai.

Silasovi se na čele perlily krůpěje potu.

Nezáleží na tom, kdo to je, vynadal drakovi.

Ale záleží, trval na svém drak. Copak to nevidíš?

Silas upíral pohled dopředu a ze všech sil se snažil soustředit na diamant. Ale když už neměl tunelové vidění, viděl i Draxe a Moiru. A ta zrovna pohodila hlavou, aby se jí světlo odrazilo od vlasů, působilo to však uměle a vykalkulovaně. Měl chuť se otočit a ukázat na ženu v zadní části místnosti.

Takhle vypadá krása, chtěl říct Moiře. Přirozená krása, protože vychází zevnitř. Ze sebevědomí a z instinktu bojovat za to, co je správné.

O vteřinu později zatřásl hlavou, aby se zbavil těch bláznivých myšlenek. Tu záhadnou ženu vůbec neznal a nic o ní nevěděl. Přicházel snad o rozum?

Nepřicházíš, zamručel jeho drak. Nalézáš.

Neměl čas se zeptat Nalézám co?, protože jeho pozornost upoutal nějaký pohyb. Muž v hnědém obleku si stále razil cestu vpřed. Ten muž, kterého záhadná žena tak pozorně sledovala. Prošel kolem dlouhého stolu s vysokými sklenicemi šampaňského a pak se naklonil, aby něco pošeptal ochrance.

„Co to má znamenat?“ zamumlal Kai, pohled upřený na stejného muže.

Moira na Silase pohlédla, jako by se divila, proč věnuje pozornost někomu jinému, než jí.

Nemiluju tě, chtěl říct. Už je mi to jedno.

Dražitel ukázal na Draxe: „Dva miliony devět set tisíc dolarů.“

Do háje, zaklel Kai.

Jo, byli v háji. Tři miliony představovaly Silasův maximální limit a on pořád neměl plán B – kromě možnosti, že by Draxe cestou z aukční síně zahnal do kouta a kamene duchů by se zmocnil násilím.

Jeden z dvojice hromotluků stojících vzadu u dveří si protáhl masité prsty, až klouby zapraskaly, a zamračil se, jako by Silasovi četl myšlenky. Ti dva byli nejnápadnějšími členy Draxovy ochranky – vlčí a kančí měňavec, pokud se Silasův nos nemýlil. Venku má Drax jistě celou řadu dalších bodyguardů.

Poradil bych si s nimi, zafuněl drak.

Silas seděl bez hnutí. Ano, dokázal by se postavit kterémukoli z nich. K čertu, dokázal by se vypořádat se dvěma nebo třemi naráz, ale všechny najednou by nepřemohl. Sice měl na své straně Kaie a Tessu, ale musela existovat lepší možnost než bojovat.

Dříve nebo později s Draxem budeme muset bojovat. Musíme ho zabít! zaburácel drak.

Silas to věděl. Dokonce se na to svým způsobem těšil. Ale pokud chtěl uspět, musel použít mozek. New York byl Draxovo domácí hřiště – na boj teď nebyl vhodný čas ani místo.

Tak kdy? dožadoval se drak.

Kéž by to věděl. Osud mu však nikdy předem neprozradil plány, spíš se zdálo, že mu rád staví do cesty překvapení.

Moiřiny oči se zaleskly, jako by mu něco naznačovaly.

Svraštil obočí. Co to, sakra, mělo znamenat? Cítil, jak mu Moira ťuká do mysli a dožaduje se, aby ji pustil dovnitř. Tahle ženská se dokáže člověku proplížit do duše, pokud si nedá pozor – to byla bolestivá lekce, kterou zakusil na vlastní kůži.

Ignoroval ji a zvedl ruku.

„Tři miliony dolarů,“ prohlásil licitátor.

Silasovi se sevřel žaludek, protože cítil, jak ho žena v zadní části místnosti probodla nenávistným pohledem. Z nějakého důvodu to zabolelo. Nechtěl, aby ho nenáviděla. Chtěl…

Poškrábal se na bradě. Co vlastně chtěl?

Ji, zašeptal drak. Chci ji.

Kdyby ho někdo právě praštil pěstí do břicha, byl by méně překvapený. Tak moc ho zaskočilo, že vnitřní drak projevil o někoho zájem. Opravdový zájem, nejen letmý záchvěv chtíče.

Chtíč taky, drak se ušklíbl. Chci ji se vším všudy. A chci, aby chtěla i ona mě.

Tak v tom bude mít asi smůlu, když si ho už očividně zaškatulkovala jako nepřítele.

„Pane Draxi?“ zeptal se dražitel.

Tessa stiskla Kaiovu ruku. Dav ztichl, když Drax předstíral, jak se rozhoduje, a mučil Silase tím, že proces co nejvíc protahoval. Nakonec šedovlasý dračí měňavec zvedl prst a jeho pohled jasně říkal: Jediný prst mi stačí k tomu, abych tě rozdrtil, chlapče.

Dražitel se široce usmál. „Tři miliony a sto tisíc dolarů od pana Draxe.“ Otočil se zpět k Silasovi: „Vy, pane?“

Asistent naklonil sametovou krabičku jeho směrem a diamant odrazil paprsek světla. Nadějný, téměř plačtivý paprsek, jako by kámen přesně věděl, co je v sázce.

Nenech toho bastarda, aby mě získal. Nenech ho vyhrát.

Kai do něj šťouchl: Vzpomeň si, co říkala Nina.

Nina, vlčí měňavka z Koa Pointu, nedávno zdědila padesát milionů dolarů. Polovinu věnovala na výzkum rakoviny a polovinu si nechala. A těch pětadvacet milionů nabídla Silasovi, aby je použil pro vyšší dobro.

Silase svrběly prsty a toužil zvednout ruku a přihodit. Namísto toho však jen zkroušeně zavrtěl hlavou. Ať už by nabídl jakkoli vysokou částku, Drax by nabídl vyšší. Byl čas na plán B nebo C. Čas projít všechna písmena abecedy a vymyslet, co, sakra, dělat.

„Ne?“ zeptal se dražitel. „Už ne? Tři miliony dvě stě tisíc?“

Silas zavrtěl hlavou a odmítl dát najevo jakékoli emoce.

„Máme tady nabídku tři miliony sto tisíc dolarů od pana Draxe. Poprvé…“ začal dražitel.

Drax se vítězoslavně zašklebil a ukázal špičáky: Kámen větru je můj a brzo najdu způsob, jak tě připravit i o ty ostatní.

Moiře se taky zablesklo v očích: Přišel jsi o svou šanci.

V jejím pohledu bylo cosi záludného a zklamaného. Něco, co Silas nedokázal pojmenovat.

„Podruhé…“

Kai se naježil: Ať si ho ten kretén nechá. Máme další čtyři kameny a ty nám dají sílu.

To ano. Ale s pěti kameny duchů by byli prakticky neporazitelní a Silas si přál mít tuhle výhodu do budoucna. Drax zatím nechával měňavce z Koa Pointu relativně na pokoji. Ale kdo ví, o co se může pokusit ve snaze získat ultimátní moc?

Licitátor zvedl kladívko a chystal se aukci ukončit. Silas viděl, jak se mu na rtech formuje: Prodáno. Diamant byl ztracen…

Ochranka však pustila muže v hnědém obleku na pódium a ten zastavil licitátora dřív, než stačil ukončit dražbu.

V davu propukl šum, když se zamračený licitátor naklonil a naslouchal mužovu naléhavému šepotu.

„Co se děje?“ zeptala se Tessa.

Silas neměl tušení. Dokonce i Drax svraštil obočí, když dva muži vpředu gestikulovali a tiše hovořili. Muž v hnědém obleku se podíval do zadní části sálu – jen jednou a krátce, ale Silas se rychle ohlédl.

Kráska s kaštanovými vlasy tam stála a zírala na pódium se sepjatýma rukama, jako by se za něco modlila.

Silas zamyšleně našpulil rty. Co to mělo znamenat?

Rychle se podívej jinam! zařval drak.

Ale bylo pozdě. Drax sledoval jeho pohled a ženu zaregistroval. Hrozivě se na ni zamračil, čímž ji beze slov varoval, aby si s ním raději nezahrávala, jinak bude zle.

Na zlomek vteřiny se jí podlomila kolena, ale pak se narovnala a drsný pohled Draxovi oplatila.

Ne! chtěl křičet Silas. Nevíš, s kým si zahráváš!

Byla jen obyčejný člověk a Drax byl nelítostný drak.

„Dámy a pánové, omluvte prosím vyrušení,“ promluvil rozrušený licitátor. „Ale zjistili jsme jistou nesrovnalost. S lítostí vám musím oznámit, že položka čtyři sta padesát sedm byla právě stažena z nabídky.“

„Stažena?“ Drax vyskočil na nohy a zahrozil pěstí, „jak to myslíte?!“

Dražitel se odtáhl a schoulil. Asistent odspěchal se sametovou krabičkou z pódia. Muž v hnědém obleku i ten z ochranky vrhli bolestný pohled na ženu v zadní části aukční síně.

Silas se otočil a zahlédl, jak se letmo usmála, než proklouzla ke dveřím.

„Co se to, sakra, děje?“ zamumlal Kai.

Silas rychle vstal a zamířil k východu. Říkal si totéž.

Kapitola druhá

Cassandra si přejela dlaněmi po šatech, aby se jí tolik netřásly ruce, zatímco se rozhlížela po aukční síni. Všichni mluvili jeden přes druhého a gestikulovali – někteří směrem k ní. Muž v hnědém obleku a licitátor si sice šeptali, ale hosté v prvních řadách slyšeli, o čem mluví, a novinka cestovala sálem rychlostí blesku.

„Úřady opožděně identifikovaly skutečného majitele diamantu? Co to, sakra, znamená?“ dožadoval se někdo.

„To je možné?“ zeptala se jedna žena, když zpráva doputovala až k jejím uším, „jen tak zastavit prodej?“

To si piš, že je, chtěla říct Cassandra.

Ale bylo to jen o vlásek! Zatraceně, to poslední, co potřebovala, bylo, aby ji někdo poznal. Většina zírajících hostů byla docela neškodná, ale dva z nich na ni upírali přímo vražedné pohledy. Jeden z nich byl postarší šedovlasý muž v první řadě, který byl jen krůček od koupě diamantu.

Jeho sžíravý pohled říkal: Nemáš ponětí, s kým ses právě zapletla.

Ale ano. Věděla to moc dobře – a právě proto nedokázala tak docela potlačit chvění. Byl to Drax, dračí měňavec. Úhlavní nepřítel, před kterým ji varovala teta.

Udělala krok vzad a opřela se rukou o zeď. Nemohla se otočit a utéct – ještě ne – bez ohledu na to, jak lákavě to znělo. Ale oporu nutně potřebovala. Žádnou jinou neměla.

Jsi poslední z našeho rodu, svěřila jí před třemi týdny chraptivým a naléhavým hlasem teta Eloise. Jsi naše poslední naděje. Žádné zlo se nesmí zmocnit síly, kterou vládne kámen větru, ten nejmocnější z kamenů duchů.

A podle Eloise byli draci tím nejhorším zlem ze všech.

Cassandra odtrhla pohled od Draxe a upřela ho na druhého muže, který ji pozorně sledoval. Na okamžik se jí zatajil dech, stejně, jako když ho spatřila poprvé. Do aukční síně předtím přispěchala na poslední chvíli a s jediným záměrem – kvůli diamantu. Ale vzápětí se dokázala soustředit jen na nápadně přitažlivého muže s tmavýma očima, ve kterých jako by se blýskalo. Všimla si i ostře řezaného obočí a úctyhodně širokých ramenou. Kdo by se na takového chlapa nepodíval dvakrát?

Dokonce i teď od něj sotva dokázala odtrhnout pohled, i když nechápala proč. Nebyl to přitažlivý vzhled nebo síla, která téměř hmatatelně vyzařovala zpod perfektně padnoucího obleku, co jí zrychlovalo tep. Bylo za tím něco víc. Něco, co ji přimělo zatajit dech a zapomenout, proč na tohle místo vlastně přišla.

Pak si všimla rudého záblesku v jeho očích a zachvěla se.

Další drak? Rozhlédla se po místnosti a objala se pažemi. Kolik dalších měňavců tady, proboha, číhalo?

Najednou všichni vypadali podezřele… Sakra! Stála tam úplně sama, obyčejná žena, která ještě před třemi týdny neměla o nadpřirozeném světě ani ponětí.

Nejsi jen tak ledajaká žena, trvala na svém Eloise. Jsi zčásti čarodějka, stejně jako já. Máš to v krvi.

Cassandra se přinutila rovnoměrně dýchat a soustředit se na jedno po druhém. Dobrá zpráva byla, že se jí podařilo udržet kámen duchů mimo dosah nepřátel.

Podívala se kolem a ztěžka polkla. Špatnou zprávou bylo, že draci ten drahokam stále chtěli. A co hůř, prozradila se. Možná byl přece jen čas na spěšný odchod.

Otočila se na podpatku a přinutila se nenuceně vyjít ze dveří, zatímco jí mysl pracovala na plné obrátky. Jak by mohla ten klenot ochránit?

Schovej ho. Skryj ho. A pokud nebudeš mít jinou možnost, znič ho. Není nic důležitějšího, než jim zabránit zneužít jeho moc, nabádala ji Eloise. Před mnoha generacemi jsme my čarodějky kameny duchů stvořily. Můžeme je i zničit.

Problém byl v tom, že my v tomhle případě odkazovalo na zkušené, čistokrevné čarodějky. Cassandra byla čarodějka jen z jedné osminy a ani po několika uspěchaných lekcích nesvedla jediné kouzlo.

Kontrast mezi prázdnou chodbou a hlučnou aukční síní byl zarážející. S ostrým klapáním podpatků zamířila k dámským toaletám. Zbabělá volba, ale čert to vem. Potřebovala zklidnit nervy a dát dohromady nějaký plán. Tak nejdřív tu byl diamant, který si musela vyzvednout.

Jenže co dál, sakra?

Byla začátečnice, naprosto nepřipravená na úkol, který jí spadl do klína.

Při tom nečekaném setkání s Eloise, která odhalila dlouho střežené tajemství Cassandřina původu, teta prohlásila: Jsi naše poslední naděje.

Zpočátku nebrala Eloise vážně. Ale poté, co byla svědkem několika kouzel, například levitující židle a svíčky, která zničehonic vzplála, začala Cassandra vehementně protestovat. Pokud měli v rodině čarodějnici, jistě to byla její protivná sestřenice Rita, ne ona. Jenže Eloise jí vysvětlila, že Rita je z čistě lidské části rodiny, ne ze strany s kapkou čarodějnické krve.

Nikdo jiný už nezbývá. Jsi jediná, kdo může drahokam zachránit. Ty, Cassandro. Všechno je ve tvých rukou.

Proč ne ty? bránila se.

Věř mi, dělám, co můžu, ujistila ji stařena s rošťáckým leskem v očích.

A teď byla Cassandra opravdu poslední, protože Eloise byla zavražděna jen několik dní po onom setkání.

Cassandra ztěžka polkla a podívala se na svůj ztrhaný odraz v zrcadle. Měla vytřeštěné oči, a kdo by se jí mohl divit? Umyla si ruce a několikrát se zhluboka nadechla. Musela přijít na to, jak odsud dostat drahokam – a sebe. A to rychle.

Nedokázala však vůbec jasně uvažovat, a když se snažila vymyslet plán útěku, v hlavě měla prázdno. Naklonila se nad umyvadlo a opláchla si obličej. Zrovna se snažila mrkáním dostat vodu z očí, když se dveře na dámské toalety otevřely a se zlověstným cvaknutím se zase zavřely. Prostor kolem ní se napjal, jako by se do místnosti právě vtěsnala bouřka.

Cassandra zvedla hlavu včas, aby viděla, jak se na ni v zrcadle mračí žena v červených šatech. Prudce se otočila čelem k nově příchozí a připomněla si, že je drsná newyorská barmanka. Dokáže si poradit s každým.

Jenže… sakra. Tohle byla ta ženská, která seděla vedle Draxe! Oči jí rudě žhnuly.

„Takže,“ začala žena v červených šatech a pomalu si Cassandru povýšeně prohlédla. „To ty jsi překazila prodej. Špatný nápad. Velmi špatný nápad.“

Sakra, špičáky té ženy se protáhly! Určitě byla taky drak.

Cassandra v duchu proklela Eloise. Nemohla jí teta poskytnout pár rad, jak si poradit s rozzuřenými draky, než ji poslala na misi, která čím dál víc vypadala jako sebevražedná?

„Co se chystáš udělat teď?“ zasyčela žena v červeném, „opravdu si myslíš, že si odtud jen tak odkráčíš s mým diamantem?“

Stejně dobře mohlo tu otázku položit Cassandřino podvědomí. Co se sakra chystala udělat?

Dračí měňavka byla krásná, velmi hubená a přehnaně výrazně nalíčená, s lesklými černými vlasy a rudou rtěnkou v barvě šatů. Byla nejméně o pět centimetrů menší než Cassandra, ale podpatky ten rozdíl dorovnaly. Oči měly strašidelnou temně stříbrnou barvu a rty měla stažené nesouhlasem.

„Se svým diamantem si budu dělat, co se mi zlíbí,“ opáčila Cassandra a namlouvala si, že má co do činění s hulvátským zákazníkem, a ne s měňavcem, který umí chrlit oheň.

Černovlasá žena se zasmála.

„Tvůj diamant?“ přistoupila blíž, temná jako mrak, „brzo bude můj!“

Vzápětí se znovu zasmála. Bylo strašidelné, jak rychle přecházela z jedné nálady do druhé.

„Hloupý človíčku, nemáš potuchy, do čeho ses namočila, že?“

Ne, to neměla. Vážně by jí teď přišlo vhod kouzelné zaklínadlo, jenže měla smůlu. Těch několik lekcí, kterými ji Eloise ve spěchu provedla, skončilo vždycky stejně: naprostým fiaskem.

Takže Cassandře nezbylo než se uchýlit ke svému brooklynskému postoji – nenechám si srát na hlavu.

„Možná jsi to ty, kdo netuší, do čeho se namočila?!“ vyprskla Cassandra.

Moira zaklonila hlavu a kdákavě se zasmála, až se černá hedvábná hříva zavlnila: „Cha! Blafuješ! Chci ten kámen duchů a ty mi ho dáš!“

„Jasně. A ty ho pak dáš jemu, co?“

Tím měla samozřejmě na mysli Draxe. Cassandra sledovala, jak ženě jiskří oči zlomyslností a jakýmsi skrytým plánem.

Krucinál! Sahaly snad intriky v paranormálním světě ještě hlouběji, než tušila?

„Kámen větru nikdy žádný drak nezíská. Ne, dokud tomu dokážu zabránit,“ prohlásila Cassandra a znělo to statečněji, než se cítila.

Dračí měňavka se zamračila a přistoupila blíž: „Ale to je ten problém, kamarádko moje. Nemůžeš tomu zabránit.“

Nejsem žádná tvoje kamarádka, chtěla říct, ale černovlasá žena kolem ní začal obcházet v obloucích jako kočka. Slídila sem a tam, a pokaždé se o kousek přiblížila. Pohledy a slovy spřádala pavučinu strachu.

„Samozřejmě to můžeš zkusit. A zemřít,“ pokrčila rameny, „ať tak, či onak, kámen duchů bude můj.“

Cassandra si založila ruce na prsou, vystrčila bradu a chystala se něco namítnout. Dveře toalety se však rozletěly dokořán a dovnitř vtrhla další žena. Stejně vysoká jako Cassandra a právě tak krásná jako Moira, ale zároveň byla jejím pravým opakem. Ohnivě rudé vlasy a zářivě zelené oči naplnily místnost energií a světlem a vyzařovalo z ní něco, co Cassandru uklidnilo. Což bylo šílené, protože ty zelené oči žhnuly, což prozrazovalo, že je drak.

Cassandřiny naděje klesly. Teď se musela vypořádat se dvěma draky. A kdo ví, kolik dalších jich čekalo venku?

„Moiro,“ zrzka ji zpražila pohledem, kopnutím za sebou zavřela dveře a zkřížila ruce na hrudníku, „nemůžu říct, že tě ráda poznávám.“

„Ty musíš být ta nová v partě. Tessa, že?“ žena v rudých šatech si odfrkla a důkladně si nově příchozí prohlédla od hlavy až k patě. Dala si přitom záležet, aby se tvářila co nejznuděněji, jako by na ni Tessa neudělala vůbec žádný dojem.

Na Cassandru však dojem udělala, a to pořádný. Kdyby se dokázala na Moiru dívat tak pohrdavě, jako to svedla tahle Tessa, byla by na sebe zatraceně pyšná.

„Ten kámen duchů není tvůj, Moiro,“ prohlásila Tessa.

„Ale bude,“ zavrčela Moira.

„Nikdy nebude tvůj!“ vložila se do toho Cassandra ohnivě.

„Přesně tak,“ kývla zrzka a postavila se vedle ní.

Cassandru to dokonale zaskočilo. Tessa byla na její straně? To musel být nějaký trik, ne? Možná hra na hodného a zlého poldu, kterou si dračí měňavky předem připravily…

Tessa po ní však střelila laskavým pohledem, který jí dodal odvahu. Jako by jí tím říkala: Hraj to se mnou. Vysvětlím ti to, jakmile to bude možné.

Cassandra na ni zírala. Odváží se téhle cizince věřit?

„Co tady pohledáváš, Moiro?“ zeptala se Tessa. „Chceš snad ukrást diamant jeho právoplatné majitelce?“

Cassandra se zarazila. Tessa považovala diamant za její? To rozhodně neodpovídalo popisu chamtivých draků, před kterými ji Eloise varovala.

Tessa trpce pokračovala: „A pak se s Draxem spokojeně vypaříte a způsobíte všem další potíže. Mám pravdu?“

„Něco takového,“ zamumlala Moira. Opět v tom byl náznak něčeho zlomyslného, něčeho, co tak docela nesedělo. „A ty, ohnivá panno, mě nemůžeš zastavit. Ani Silas mě nemůže zastavit. Nikdo to nedokáže!“ v hlase jí zazněl hysterický tón, jako by ji už jen pomyšlení na moc rozpalovalo.

Cassandra rychle pohlédla na dveře a přemýšlela o útěku. Situace se rychle vymykala kontrole.

„Poslouchej se!“ Tessa si téměř odplivla a oči jí žhnuly vztekem. „Nechápu, co na tobě Silas kdy viděl. Nebo jsi ho očarovala?“

Cassandra tiše polkla. Tessa vypadala jako potenciální spojenec, ale co když zjistí, že brání někoho, kdo je zčásti čarodějka?

Žena v červeném – ehm, Moira – se jen zasmála: „Nemám zapotřebí muže očarovat. Silas mě pořád miluje. Však uvidíš!“

Cassandra přemýšlela, kdo je ten pošetilý chudák.

Moira vykročila ke dveřím, zjevně připravená ustoupit. Aspoň prozatím. Přehnaně sladce se na Cassandru usmála.

„Užij si diamant, dokud můžeš. Pevně ho drž a sni o tom, že využiješ jeho sílu,“ její hlas zněl teskně a pohled se rozostřil, „sleduj, jak se světlo odráží od jeho plošek…“

Pak zvedla bradu a otřásla se, jako by se probudila ze snu: „Jak jsem řekla. Užívej si diamantu, dokud můžeš. Nebude ti patřit dlouho.“

A s těmi slovy Moira pohodila vlasy a vykročila ven sebejistě jako královna. Jakmile se zabouchly dveře, Cassandra se přikrčila, opřela se o umyvadlo a vydechla.

„Uf,“ odfrkla si Tessa. „Sbohem a šáteček. A ty, odvedla jsi skvělou práci.“ Široce se usmála a zelené oči zajiskřily. „Promiň, na společenské chování zatím nebyl čas. Já jsem Tessa Byrneová. Těší mě.“