Marcy Jell, Zachraň Mě

Vydalo nakladatelství MEDIAPLEX s.r.o.,

Holečkova 789/49, Praha 5,

v Praze roku 2021. Vydání 1.

Cover design © germancreative

©2021 MEDIAPLEX s.r.o.

©2021 Marcy Jell

All rights reserved

Všechny postavy, společnosti i místa v této knize jsou fiktivní. Jakákoli podobnost s reálným světem nebo skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je zcela náhodná.

Znak nakladatelství MEDIAPLEX i znaky všech edičních řad jsou chráněny ochrannou známkou.

ePub: ISBN 978-80-87720-74-5

Print: ISBN 978-80-87720-75-2

Marcy Jell
Zachraň Mě

Muž pln slova, ale ne skutků, je jako zahrada plná plevele.

A když se plevel rozšíří, je to jako pták proti zdi.

A když ten ptáček odletí, je jako orel na nebi.

A když to nebe začne řvát, je jako lev u dveří.

A když ty dveře povolí, je jako hůl na tvých zádech.

A když jsou ta záda chytřejší, je to jako nůž ve tvém srdci.

A když tvé srdce krvácí, jsi mrtvý a mrtvý zůstaneš.

1. kapitola

Roxy

Dívala jsem se na sebe kriticky do zrcadla a zkoumala svoje tělo.

Prsa, která by potřebovala alespoň o číslo větší objem, břicho, které mělo bohužel objemu až moc. A nohy v legínách, které neviděly běh už tak dlouho, že se obalily tukem minimálně o dvě čísla. Povzdechla jsem si a chytla si do ruky bok. Tuk, který jsem zmáčkla, jsem se rozhodla dát pryč hned, jakmile na to budu mít trochu víc času.

Když jsem se předklonila, vlasy mi spadly přes prsa na břicho a já je zapletla do uzlu, aby mi nepřekážely. V zrcadle jsem nespokojeně pozorovala svůj dětský obličej, který se ne a ne změnit. Vypadala jsem stěží na osmnáct, přestože už mi bylo dvacet tři.

Zavřela jsem skříň, abych skryla obraz dívky, která musela hodně vytrpět, aby měla to, co chtěla. Rozhlédla jsem se po svém malém bytečku a radostně se usmála. Stálo to za to. Všude převládala černá, šedá a bílá. Mé tři nejoblíbenější barvy. Byly neutrální stejně jako já.

Sedla jsem si na mohutnou sedačku a natáhla nohy. Vzala do ruky časopis, který určoval módní trendy v tom, co pít na večírcích, a začetla se do přípravy nového koktejlu zvaného „Batman“. Princip spočíval v tom, namíchat vše do žluté s černou.

Když se ozval domovní zvonek, málem jsem nadskočila i s časopisem. Otráveně jsem otočila hlavou ke dveřím a namáhavě se zvedla, přehodila si přes hlavu mikinu a šla otevřít.

„Neříkej mi, že ještě spíš,“ zahalekal Daniel a vpadl do dveří.

„Ahoj, co tu děláš?“ usmála jsem se na něj. Jeho příchod mě překvapil.

„Oběd a je středa. Zapomněla jsi snad na fotbalové středy?“ odpověděl a zamával mi před očima krabičkami s čínským jídlem a balením piva. „A nesu čínu, počítal jsem s tím, žes nic neuvařila.“

„Nemáš jiný plány?“ pozvedla jsem pobaveně obočí a šla do malé kuchyňky pro talíře.

„Dneska jsem jen tvůj,“ zavolal za mnou.

Kéž by to byla pravda, pomyslela jsem si a nasadila svůj obvyklý úsměv, za který jsem skrývala všechny emoce. Vydala jsem se z kuchyně zpět do obýváku a usedla vedle něj na sedačku. Bylo to strašné trápení sebe sama, ale je lepší mít ho jako kamaráda než ho nemít vůbec.

„Takže, někdo novej na obzoru?“ zeptal se a zabořil hůlky do kelímku, který si postavil na talíř.

„Ani ne,“ zavrtěla jsem hlavou. „A u tebe?“ Nechtěla jsem slyšet odpověď, ale byla to zdvořilost.

„Asi dvě holky, ale nevím, která z nich je lepší. Možná si dám jednu jako předkrm a jednu jako hlavní chod,“ zasmál se a já se k němu přidala, i když mě to uvnitř trhalo na kusy.

„Jak to vůbec jde Inně?“ prohodil vzápětí.

„Je šikovná,“ kývla jsem a byla vděčná za změnu tématu. „Začátky sice byly těžký, ale už to celkem ovládá. Navíc prodá všechno a jde jí to samo.“

„Takže?“

„Takže si ji tam necháme, kdybysme ji vykopli, Nick by nás zabil.“

„Ona prakticky nepotřebuje pracovat, když u něj bydlí, ale znáš ji. Nikdy by neřekla, že se od něj nechává vydržovat. Bylo by to s ní k nesnesení. A jako bonus musím uznat, že Inna je vážně kus, a kdyby se na ni Nick tenkrát vykašlal, bral bych ji všema deseti,“ ušklíbl se.

„Hm,“ zabručela jsem a radši si do pusy naložila pořádné sousto.

Nepočítala jsem ovšem s tím, že se mi ty pitomé nudle zaseknou v krku. Začala jsem se dávit, až mi oči lezly z důlků.

„Roxy, jsi v pohodě?“ podíval se na mě z boku Daniel.

Zavrtěla jsem v panice hlavou a chytla se za krk. Vystřelila jsem směrem do koupelny a nevšímala si toho, že jsem shodila všechny nudle na zem. Klekla jsem si před záchodovou mísu a strčila prst do krku plného nudlí. Žaludek mi udělal kotrmelec a já začala postupně dávit jednu nudli za druhou.

Ucítila jsem ho ještě dřív, než se rukou dotkl mých zad a zvedl mi vlasy.

„Jsi v pohodě?“

„Teď už jo,“ oddechla jsem si, když bylo po všem. Rychle jsem spláchla a doplazila se k umyvadlu, vypláchla si pusu a začala si drhnout zuby kartáčkem.

„Počítám, že ty nudle už si nedáš,“ zasmál se a podíval se na mě v zrcadle.

Opětovala jsem jeho pohled i lehký úsměv.

„Uklidím to,“ nabídl se po chvíli a odchodem z koupelny přerušil náš oční kontakt.

„Nech to, já to udělám,“ zavolala jsem na něj.

„Natáhni se a nalaď fotbal, za chvilku to začíná,“ mrkl na mě, když jsem se vrátila do obýváku, a ukázal na gauč. Během chvíle letěly nudle do koše společně s krabičkami z čínské restaurace. Navolila jsem fotbal, lehla si a hlavu si položila na jeho klín.

Víc než fotbal jsem vnímala jeho vůni a celkovou přítomnost, zavřela jsem oči a vzpomínala, jak jsem ho vlastně poznala.

Otevřela jsem si klub ve stejnou chvíli, kdy on začínal s rapem a dostával se na vrchol. Prakticky se známe už tři roky a já jsem do něj zamilovaná od první chvíle, co jsem ho uviděla. Nikdy jsem mu to neřekla a svoje city skrývala.

„Nespi,“ šťouchl do mě.

„Nespím,“ zabručela jsem. „Vzpomínám.“

„Na co?“

„Na dobu, kdy jsme se poznali,“ usmála jsem se a otevřela oči.

Rozřehtal se, až se ohnul a nechtě mi tak stiskl vlasy. „To nikdy nezapomenu, jak jsi byla zavalená v pivech a kompletně mokrá, když jsi rozbila ty čtyři basy!“

Tak přesně tohle si já nepamatuju. Vzpomínám spíš na to, jak se na mě pokaždé hezky usmál a chytl mě za ruku. Jenže on v tom neviděl nic víc než přátelství, kolikrát mi řekl, že jsem pro něj jako mladší sestra, na kterou musí dávat pozor.

Jenže já nechtěla být jako jeho mladší sestra. Škoda že jsem nevěděla, jak mu to mám říct.

2. kapitola

Daniel

Protáhl jsem se, celý rozlámaný. Usnul jsem totiž u Roxy na sedačce. Podíval jsem se vedle sebe. Ležela tam, vlasy rozprostřené po polštáři. I ze spaní se spokojeně usmívala. Byla dokonalá, vážně jo, ale bohužel nebyla k mání. Proboha, vždyť byla jako moje mladší sestra. Přesně tak jsem ji bral. Takže mohla být nádhernější sebevíc, přesto jsem si držel ruce pevně u těla.

Přelezl jsem přes ni, opatrně, abych ji nevzbudil, a došel si na záchod. Zapnul jsem v kuchyni konvici a připravil dva hrnky s kávou, nahlédl do lednice, která prakticky zela prázdnotou. Zavrtěl jsem hlavou a zabouchl ji. Vážně by měla začít kurva jíst, už takhle byla kost a kůže. Nedokážu si představit, jak tímhle stylem může fungovat x hodin na nohou v klubu. Bez jídla.

Budu si na ni muset posvítit, prolétlo mi hlavou.

Zaplnil jsem dva šálky tmavou tekutinou a Roxy do ní přihodil dvě kostky cukru, přesně jak to měla ráda. Na tác jsem naložil jediné sušenky, které jsem tu našel, a společně s kávou je postavil na stolek před sedačku, kde jsme usnuli.

„Roxy?“ zatřásl jsem s ní lehce.

Otočila se na záda a s úsměvem na rtech něco zamumlala.

Přejel jsem ji pohledem a zastavil se na tílku, které jí sjelo na jednu stranu, a odhalovalo tak perfektní prso s dokonalou bradavkou. Můj kamarád v kalhotách byl okamžitě v pozoru, v duchu jsem sám sebe okřikl a natáhl ruku, abych jí tílko povytáhl a prso tak zakryl.

„Danieli?“ zavrněla v polospánku.

Rychle jsem ruku stáhl, jako bych se popálil. Prso už bylo bezpečně zakryto a já se začal pomalu uklidňovat, stejně jako můj pták.

„Roxy, vstávej,“ zatřásl jsem s ní trochu víc. „Je ráno.“

„Už?“ povzdechla si a líně rozlepila jedno oko. „Nechci ještě vstávat.“

„Lituju, zlato, dneska je inventura. Potřebuju tě tam, abysme mohli večer normálně otevřít.“

Zavrčela, což mi přišlo víc sexy, než by mělo, a posadila se. Nohy dala do tureckého sedu a natáhla se pro kávu. „Sakra, to je horký,“ zanadávala a chytla se za pusu.

„Teď se to dovařilo,“ zasmál jsem se. „Vem si sušenku.“

„Ne, díky,“ zavrtěla hlavou a objala hrnek dlouhými prsty.

Když se mi rozehrál telefon, vytrhlo mě to z transu. Podíval jsem se na displej, kde svítilo Innino jméno.

S úsměvem jsem hovor přijal. „No ahoj, krásko, chápu, že se ti po mně stýská už od brzkého rána, ale uvidíš mě večer.“

„Debile,“ ozval se na druhé straně Nickův hlas. „Přestaň mi konečně balit holku, nebo ti narvu pěst do prdele.“

„Tak nemáš volat z jejího čísla, jako kdybys neměl svůj mobil,“ protočil jsem pobaveně oči.

„Proto ti volám,“ opáčil. „Musel jsem ho nechat v klubu.“

„A oni říkali, že jsi docela chytrej kluk… jen zapomínáš,“ rozřehtal jsem se.

„Dík. Pak dorazím.“

„Co ztratil?“

„Dorazím.“