PAVEL DVOŘÁK

ŤAŽKÉ ČASY
V ČÍNE

a ako ma vyhnali
z vlastného domu!

Venované mojej milovanej žene Liyushke

CESTY ČÍNOU PAVLA DVOŘÁKA
VYDAVATEĽSTVO RAK

Copyright © Pavel Dvořák

Fotografie © Pavel Dvořák

© Vydavateľstvo RAK, 2024

www.vydavatelstvorak.sk

www.cestycinou.sk

ISBN 978-80-85501-94-0 (ePub)

PRED CESTOU

O TRANSKRIPCII ČÍNŠTINY

Čínština sa zapisuje čínskymi znakmi, ktoré nevyjadrujú fonetickú zložku jazyka, výslovnosť sa však dá zapísať fonetickými prepismi. Existuje ich niekoľko, v našich podmienkach je známy najmä česko-slovenský prepis a medzinárodný prepis pinyin, ktorý vytvorila sama Čína.

Pre medzinárodný prepis som sa rozhodol preto, lebo naša lokalizovaná transkripcia sa nikde inde na svete nepoužíva. Stráca tak na praktickosti a čitateľ nemá možnosť zistiť si o danom pojme informácie v zahraničných zdrojoch.

Ďalším dôvodom je to, že pinyin nie je len fonetický prepis, ale je to plnohodnotná abeceda vytvorená na základe latinky na zápis čínštiny, ktorú uznala Medzinárodná organizácia pre normalizáciu (ISO). Jej používanie sa tak po celom svete stáva štandardom a lokalizované prepisy pomaly miznú.

POZNÁMKA O ANONYMITE

Niektoré skutočnosti, ako aj mená, miesta, poradie zážitkov a chronológiu som na zachovanie anonymity ľudí, ktorých sa týkajú, ako aj na lepšie vystavanie príbehu celej knihy pozmenil. Tieto zmeny nemenia samotné príbehy a stali sa tak, ako sú opísané.

ČO SA NEZMESTILO DO KNIHY

Do knihy sa nezmestí všetko. Preto pravidelne tvorím aj videá o skutočných príbehoch z Číny na svojom kanáli Pavel Dvořák – Cesty Čínou na YouTube. Tieto videá často dopĺňajú či rozširujú rozprávanie v tejto knihe, preto na niektorých stránkach nájdete na okraji strany malé QR kódy. Stačí zobrať mobilný telefón, naskenovať kód fotoaparátom a otvorí sa video na YouTube, v ktorom príbeh či spomínanú zaujímavosť z knihy rozoberám podrobnejšie.

MOJA ČÍNSKA DEKÁDA

Kniha Ťažké časy v Číne je pokračovaním osobného príbehu, ktorý som začal rozprávať v knihe Moja čínska dekáda. Moja knižná prvotina vyšla v roku 2022, stala sa jednou z najpredávanejších kníh na Slovensku a získala hneď niekoľko ocenení. Dej tejto knihy na ňu voľne nadväzuje. Nie je nevyhnutné mať prečítanú Moju čínsku dekádu na to, aby ste pochopili príbeh tejto knihy. No ak mu chcete naozaj porozumieť, odporúčam si ju prečítať.

Nájdete ju na www.vydavatelstvorak.sk alebo v každom dobrom kníhkupectve.

ČO BOLA PANDÉMIA?

Začiatkom roka 2020 sa nový vírus, ktorý sa prenášal z človeka na človeka a prvýkrát sa v roku 2019 objavil v čínskom meste Wuhan, neuveriteľne rýchlo šíril po celom svete. Situácia sa zhoršila natoľko, že Svetová zdravotnícka organizácia (WHO) 11. marca 2020 vyhlásila celosvetovú pandémiu. 1 Vírus dostal meno COVID-19. Zdravotnícke systémy mnohých krajín sa dostali na hranicu možného. WHO odhadlo počet úmrtí súvisiacich s touto pandémiou na sedem miliónov ľudí. Pandémia mala obrovský vplyv aj na svetovú ekonomiku, globálny trh, svetový mier, boj proti dezinformáciám a fyzické i duševné zdravie ľudí. Zmenila celý svet vrátane môjho života.

JE TÁTO KNIHA O PANDÉMII?

Nie je. Táto kniha rozpráva príbeh o hľadaní cesty von z ťažkých čias, ako aj o ceste za poznaním komplikovanej a rôznorodej krajiny. Dej tejto knihy sa však odohráva medzi rokmi 2020 a 2024, čiže v období, keď pandémia ovplyvňovala život takmer každého človeka na planéte. Výrazne teda ovplyvnila aj dej tejto knihy.

POZNÁMKY

1 Trvala do mája 2023.

ÚVOD

KONIEC DOBRÝCH ČIAS

(JANUÁR 2020) „Nihao!“ popraje mi „dobrý deň“ pekná Číňanka. Jej výzor, úsmev aj vôňa prezrádzajú, že som v luxusnom hoteli. Dnešný deň som si vyhradil na relaxačnú saunu.

„Tu máte kľúčik od skrinky, čistý uterák a vrecúško na mokré plavky,“ dá mi posledné inštrukcie a ja vojdem do prezliekarne. Veľa ľudí tu nie je. Asi preto, lebo zajtra sa začínajú oslavy čínskeho nového roka a ľudia sa pripravujú na tento najväčší čínsky sviatok. Alebo sa pre znepokojivé správy z Wuhanu boja verejných priestorov, napadne mi.

Vyzlečiem sa v mužskej šatni donaha a vyberiem sa do kúpeľného priestoru. Sú tu dva veľké bazény s horúcou vodou, jeden malý bazén so studenou vodou a sauny. Suchá, parná, aromatická a fínska. Stoja tu aj masážne stoly, kde nahí zamestnanci v slipoch masírujú úplne nahých mužov. Človeku, ktorý sem príde prvýkrát, sa tak naskytne nečakaný pohľad.

Muži v slipoch suchým uterákom z celej sily zoškriabavajú klientom starú kožu z tela, aby sa im regenerovala pokožka. Prvýkrát som túto procedúru absolvoval omylom. Hneď ako mi masér prvým pohybom ošmirgľoval celý chrbát, oľutoval som to. To som ešte netušil, že mi bude šmirgľovať aj najintímnejšie partie!

Keď som sa o pár mesiacov spamätal z prvotného šoku, vyskúšal som to znova. Počas celej masáže som sa sám seba pýtal, ako som sa na to mohol dať dobrovoľne druhýkrát! Keď mi muž v slipoch odsunul stehno, aby mohol šmirgľovať moje najcennejšie miesta, zaprisahal som sa, že nikdy viac! Odvtedy som to absolvoval nespočetne ráz.

Kúpele sú takmer prázdne, kde-tu vidieť unaveného podnikateľa. Nazriem do parnej sauny. Cez zahmlené sklo vidím, že dnu nikto nie je. Nahý vstúpim do sveta horúcej pary vnútri voňavej drevenej miestnosti. Teplo ma pomaly objíma. Zatvorím oči a užívam si horúčavu, ktorá mi vstupuje do tela. Upriamim pozornosť na kvapku potu, ktorá mi ako prvá vyrazila na čele. Pomaly mi steká k ľavému oku. Milimeter za milimetrom. Keď prichádza tesne nad oko, zrazu ju dobehne druhá, väčšia kvapka a strhne ju. Príjemne ma zaštípe soľ v oku. Vtom ma z rozjímania preberie hluk.

Otvorím oči a za sklenenými dverami sauny vidím desiatky Číňanov, ako na mňa hľadia a niečo si dôrazne rozprávajú. Dav sa rozostúpi a príde uniformovaný muž. Na vážnej tvári sa mu zračí odhodlanie, má na sebe plátennú rovnošatu, na hlave čiapku, okolo tela hrubý opasok s výstrojom. Na nohách má kožené poltopánky, ktoré veľmi neladia so zvyškom oblečenia. Otvorí dvere a takto vystrojený vojde do sauny. Neveriacky naňho pozerám. V okamihu sa mu na čele perlí viac kvapôčok potu než mne.

„Odkiaľ si?“ spýta sa.

Čiapka, ktorú má na hlave, už má mokrý okraj, fľak potu sa čoraz väčšmi rozširuje. Aj na veste mu kde-tu presakuje pot.

„Zo Slovenska,“ odvetím.

Odíde. Dav za dverami však zostáva. Neprejdú ani dve minúty a je späť.

„To je v Rusku?“

„Nie, v Európe.“

„Európa je v Rusku?“

Dávame si desať minút geografie, netuším však, či vníma. Tvár mu zalieva pot. Uniformu má kompletne premočenú. Myslím si, že mi moju nahotu závidí. Trpí.

Uniformovaný muž vyjde von. Zrejme sa ide iba schladiť, s odpoveďami zjavne ešte nie je spokojný. Vráti sa. Na tvári mu vidím, že sa mu do sauny tretíkrát nechce. Ani raz ma nevyzval, aby som išiel von. Srdcom je bojovník.

Davy Číňanov za sklenenými dverami naďalej sledujú našu rozpravu s evidentným záujmom. Keď som sem prišiel, nevidel som takmer žiadnych návštevníkov a zrazu ich je tu toľko?! Kde sa tu vzali? Krátky výsluch o tom, kedy som prišiel do Číny, či som bol po prílete v karanténe a ako dlho tu žijem, sa chýli ku koncu.

„Musím si ešte odfotiť váš pas,“ dodá.

„Pas tu nemám. Je v skrinke.“

Ideme do šatne. Všetci naokolo sa odvracajú, aby nepôsobili priveľmi nápadne. Nahý cudzinec s premočeným správcom poriadku je však priveľké lákadlo, a tak stále nenápadne pokukujú.

Kým hľadám pas, muž v uniforme si na chvíľu sadne a oddychuje. Je červený ako rak. Vytiahnem doklad. Postaví sa a chystá sa spraviť fotku, no zrazu zamrzne.

„No, no, no!“ pokýva razantne hlavou.

Chytí mi ruku s pasom a ťahá mi ju ďalej pred telo. Prstom mi ukáže na miesto, kde som mal ruku predtým. Pochopím. Keby tú fotku spravil, musel by ju doma žene vysvetľovať.

„Ospravedlňujem sa za vyrušenie, ale nahlásili mi, že je tu cudzinec. Bohužiaľ, po krajine sa šíri vírus, situácia sa javí vážna, a tak sme to museli preveriť,“ vysvetľuje a mne v tej chvíli prvýkrát vojde do života vtedy ešte neznámy vírus, ktorý vzápätí spustí celosvetovú pandémiu.

Trvalo niekoľko mesiacov, kým som si konečne priznal realitu, že môj život, ako aj život nespočetného množstva ľudí po celom svete, sa úplne rozpadol. Prišiel som o prácu, o kontakt s rodinou, prišiel som o svoju predstavu istoty. Zažili sme šikanovanie, zdrvujúce obmedzenia pohybu alebo ustavičné sledovanie, ekonomické krachy, nespravodlivosť, utrpenie aj krutú chorobu, bolestivé umierania a odchody milovaných. Skrátka, pandémia priniesla ťažké časy a teraz nastal čas hľadať cestu, ako z toho von!

ČASŤ 1
NEVÍTANÝ HOSŤ

MESTO ÚNIKU

Káva nad zlato

(JÚN 2022) Zavreli nás na tri mesiace do bytov bez možnosti úniku! Začína sa leto roku 2022, pandémia vrcholí, tvrdé obmedzenia pohybu už pozná celý svet, ale tie čínske lockdowny sú oveľa drakonickejšie. Hoci sa naše trojmesačné peklo v Šanghaji pred pár dňami konečne skončilo,2 vycestovať z mesta je komplikované, ľudia z celej Číny sa boja vírusu. Aj tak som sa však o to pokúsil!

Provincia Gansu s hlavným mestom Lanzhou je chudobná. Jedným z dôvodov je podnebie. Vysoká nadmorská výška, horúce slnko, vyschnuté púštne oblasti, piesočná pôda a silné vetry. Prežiť tu vyžaduje veľa úsilia. Zbohatnúť tu, v porovnaní s nížinnými oblasťami východnej Číny, je takmer nemožné. Nápomocná nie je ani matka Číny Žltá rieka, ktorá tečie cez provinciu. Na rozdiel od Dlhej rieky nie je zdrojom bohatstva, pretože sa nedá využívať na prepravu tovaru. Je príliš zanesená usadeninami a vysychá. Tvorí hranicu, ktorá bráni púšťam na západe, aby zabrali aj ďalšie územia krajiny.

Šanghaj je najbohatšie mesto Číny, ekonomický motor celej krajiny. Šanghajčania majú veľa peňazí a radi ich míňajú. Preto keď sa v provincii Gansu dozvedeli, že Šanghajčania vinou pandemických pravidiel nesmú voľne cestovať po krajine, dostali skvelý nápad. Nebudú požadovať karanténu pre ľudí zo Šanghaja tak ako všade inde v krajine, ale privítajú ich s otvorenou náručou!

Všetci Šanghajčania, ktorí túžili opustiť mesto, sa tejto správe potešili. Húfne začali utekať do Lanzhou, hlavného mesta provincie, kde mohli dva týždne slobodne žiť. Po dvoch týždňoch ich už považovali za „bezpečných“ a mohli cestovať aj po zvyšku krajiny bez povinnosti karantény. Toľko ľudí zo Šanghaja využilo štedrú ponuku mesta Lanzhou, až ho nakoniec zavreli tiež. Aj ja som sa tam práve z tohto dôvodu vybral, i keď sa mi vôbec nechcelo. Je to panelákové mesto uprostred neúrodnej krajiny, o ktorom viem iba to, že odtiaľ pochádzajú slávne lanzhouské slíže. Nemám ich veľmi rád.

Vždy keď prídem na nové miesto, snažím sa nájsť miestnych ľudí, prostredníctvom ktorých by som mohol lepšie a rýchlejšie spoznať miestny kolorit. Bohužiaľ, už som starší, ako keď som prišiel prvýkrát do Číny. Vďaka breakdanceu to tentoraz nepôjde. 3 Sadnem si do najbližšej kaviarne a tanec ako nástroj spoznávania ľudí prvý raz vymieňam za sociálne siete. Objednám si kávu a zaplatím ju cez WeChat, čo je najrozšírenejšia aplikácia a sociálna sieť v Číne. Hovorím jej švajčiarsky nožík života v Číne, vybavuje sa cez ňu všetko od návštevy nemocnice, platieb, lístkov do kina, kupovania leteniek, mestských služieb, investovania až po bežnú komunikáciu. Dajú sa do nej pridávať videá, naživo vysielať aj predávať produkty. Na vyhľadávanie nových ľudí na neznámych miestach však nie je ideálna, lebo jej sociálne kruhy sú uzavreté v rámci potvrdených kontaktov.

Sociálna sieť Weibo funguje ako Twitter, je miestom, kde väčšina ľudí hľadá informácie o aktuálnom dianí. To isté ponúka aj aplikácia Toutiao, ibaže tá má aj algoritmus, ktorý správy skracuje, upravuje a mieša tak, aby udržali pozornosť čitateľa, zároveň správy píše, nahráva audiočlánky a generuje videá, ktorými vypĺňa prázdne miesta. Vďaka tomu je spravodajská aplikácia Toutiao najpopulárnejšia čínska sociálna sieť, má viac aktívnych používateľov ako Facebook. Douyin a TikTok sú dve totožné aplikácie na vertikálne videá, jedna však funguje v Číne a nefunguje vo svete, druhá funguje vo svete a nefunguje v Číne, ich obsah nie je prepojený, ale obe fungujú ako lepidlo na ľudskú pozornosť a patria tej istej firme. TikTok a Douyin sú ukážkovým príkladom toho, že dnes už neexistuje jeden internet, ako si na západe občas myslíme a ako znel prísľub internetu, keď vznikal, ale niektoré krajiny na čele s Čínou si budujú vlastné ekosystémy, ktoré sa od celosvetového internetu čoraz viac odpájajú. 4 Veľmi podobnou aplikáciou na vertikálne videá ako TikTok je aj Rýchla ruka (Kuaishou). Najrýchlejšie rastúcou sociálnou sieťou v Číne je Bili Bili, pripomína nám známy YouTube, pôvodne vznikla pre fanúšikov anime, 5 od začiatku tak mala funkcie na budovanie komunít, ktoré inde chýbali. Čínskych „youtubových aplikácií“ je viac, veľmi populárna je aj aplikácia „Melón video“ (Xigua shipin) alebo Malá červená knižočka (Xiaohongshu), i keď tá druhá sa viac podobá na Instagram.

Prehrabávam sa čínskymi sociálnymi sieťami a stále sa vynárajú fotky krásnych kávičiek latte s komplikovanými kresbami namaľovanými na pene kávy. Všetky sú geograficky označené v Lanzhou. Kliknem na jednu fotku. Je to miestny barista a na profile má napísané, že tancuje breakdance. Lepšie znamenie som nemohol dostať. Píšem mu správu!

Jeho kaviareň je na úplne opačnom konci mesta, ale to nič. Aspoň si mesto z taxíka poriadne obzriem. Je oveľa väčšie, než som čakal. Ideme takmer hodinu. Taxikár ma vysadí v novopostavenom „historickom centre“. Pri tom pohľade sa pousmejem, už som ich videl veľa. Pri čínskych sídliskách sa v posledných rokoch stavajú obchodné štvrte, nákupné zóny a miesta oddychu, ktoré sú navrhnuté v historickom štýle. Neskúsený človek by si mohol myslieť, že naozaj našiel historickú časť mesta. Väčšina domov je však mladšia než deti, ktoré sa pri nich hrajú. Na estetike im to neuberá. Keď sa prechádzam po pešej zóne, musím uznať, že je tu pekne. Veľa stánkov s jedlom, kaviarne a čajovne, obchody, pestrofarebná výzdoba a ľudia bez rúšok. V Šanghaji som aj zabudol, ako to vyzerá.

Nájdem adresu, ktorú mi barista poslal. Je to však zlatníctvo, nie kaviareň. Obídem celú budovu, ale nič. Jednoducho zlatníctvo. Skúsim rovno vojsť a osloviť prvú peknú dievčinu, ktorú zbadám. Dnu sú iba pekné Číňanky, tie budú vedieť, kde je kaviareň. Aj keby nevedeli, to nič. Sú naozaj pekné.

„Áno, si tu správne. Kaviareň je na poschodí, je súčasťou zlatníctva,“ povie mi najkrajšia z nich. Milo sa usmeje, ako keby dúfala, že sa jej čoskoro podarí predať mi niečo drahé.

Vyjdem na druhé poschodie. Kaviareň je úplne prázdna, ale kýva na mňa onen barman. Práve robí krásne latte.

„Latte nepijem!“ zabijem konverzáciu hneď na začiatku.

Našťastie, vymýšľa aj vlastné kávové kokteily, niektoré alkoholické, iné nealkoholické, ale každý je niečím zaujímavý. Chodí s nimi na súťaže baristov a pravidelne vyhráva. Pravdaže, súťaží aj v disciplíne latte art, preto každý deň trénuje. Bol prvým baristom v celom Lanzhou, dá sa povedať, že rozbiehal kávovú kultúru v tejto časti Číny. Dodnes patrí medzi popredných baristov na celom meste, aj keď dnes už je tu veľa špičkových kaviarní. Za tie dva týždne som ich navštívil niekoľko a všetci ho poznali. Rovnako mi povedal, že bol aj jedným z prvých tanečníkov breakdanceu v Lanzhou. Ťahá mu na štyridsiatku, má malého syna a tanec zavesil na klinec podobne ako ja.

Postupne ochutnávam nové a nové kokteily. Rozprávame sa menej, lebo začínajú prichádzať hostia. O každého sa stará, akoby to bol jeho najlepší kamarát. Jeho kaviareň je niečím výnimočná. Jej hlavným artiklom nie je káva, ale služby. Ekonomika sa v Číne v posledných rokoch výrazne spomaľuje. Najviac to cítia predajcovia šperkov, luxusného tovaru a zlata, a to najmä v odľahlejších kútoch Číny, akým je aj mesto Lanzhou. Majiteľ zlatníctva, v ktorom práve sedím, premýšľal, ako oživiť záujem o šperky. Dostal nápad. Druhé poschodie zlatníctva prerobil na špičkovú kaviareň. Kto ide na kávu, ten musí prejsť zlatníctvom. Niekedy ľudia prídu na kávu, no odídu so zlatom. Inokedy prídu za zlatom a predajcovia ich zoberú na druhé poschodie na nápoj z kávy, kam im šperky prinesú, aby si vybrali. Barman robí kokteil rovno pred zákazníkom a jeho predstavenie je také zaujímavé, že klient chce vidieť prípravu ďalšieho a ďalšieho drinku. Každý chutí úplne inak, sú neuveriteľne lahodné aj napriek tomu, že sú pripravené z päťdesiatdvapercentnej pálenky značky Maotai, čo je najdrahší čínsky alkohol. Cenovo najdostupnejšia pollitrová flaša tohto bieleho spiritu stojí takmer tristo eur. Po treťom kokteile z kávy sa diamanty zdajú lacné. Na káve majiteľ síce prerobí, ale biznis so zlatom a šperkmi zachránil.

Mne chýbal už len jeden kokteil od toho, aby ma tá krásna predavačka zlomila a kúpil by som od nej drahý šperk. Tie kokteily boli také dobré a tak ľahko sa pili, že po ďalších troch by som ho možno kúpil rovno aj jej. To by mi žena dala! Rýchlo z tejto kaviarne utekám preč.

Rozchody a lásky

Ležím v posteli, ale ani za svet nemôžem zaspať a von sa mi nechce ísť. Je neskoro, som unavený a Lanzhou ma neláka. Posledné dni udreli vysoké teploty. Cez deň bolo štyridsať stupňov Celzia, slnko praží na hlavu a okolitá suchá, piesočnatá a kamenistá krajina spolu s betónovým mestom robia z pobytu vonku utrpenie. Zapchávam si uši. Vo vedľajšej izbe sa neznámy pár oddáva aktu lásky tak hlasno, že film, ktorý som si pustil, vôbec nevnímam. Zo steny sa na mňa sype prach, z druhej strany do nej totiž udiera posteľ. Závisť zmiešaná s utrpením ma nakoniec predsa len vyhnala von z hotela, hoci je takmer polnoc.

Keďže cez deň je neuveriteľne horúco, ľudia vychádzajú von až večer a zostanú tam pokojne až do druhej, tretej ráno. Vyjdem z hotela a cez cestu vidím uličku so stánkami s dobrotami plnú ľudí. Davy ľudí si dávajú polnočné občerstvenie! Lanzhou ma však znova sklamalo. Keďže som prišiel zo Šanghaja, nepustili ma tam. Počas pandémie sa kontroloval pohyb ľudí. Záznamy o pohybe obyvateľov, ktoré sa uchovávali dva týždne, mal každý človek v mobile. Kontrolovali sa pri každom vstupe či už do obchodu, reštaurácie, úradu, metra, alebo na trh. Po Lanzhou som sa síce mohol pohybovať voľne, aj keď som mal záznam zo Šanghaja, ale na miesta, kde bolo veľa ľudí, mi vstúpiť nedovolili. Ani sem, aj táto ulička mala strážnikov na oboch koncoch. Chvíľu sa s nimi hádam, ale nepomôže mi to. Dnešný večer zjavne nebude zaujímavý. Idem sa aspoň prejsť po meste.

„LIVEHOUSE“, zbadám nápis na stene jednej budovy.

Prejdem cez cestu a nakuknem dnu, aby som skontroloval situáciu. Veľa ľudí tu nie je, vlastne skoro nikto. Bar vyzerá obstarožne, ale hrá v ňom dobrá hudba. Na stene za barom je nainštalovaných množstvo výčapov s remeselným pivom, čiže ručne robeným pivom s dôrazom na tradičné postupy, kvalitné suroviny a obmedzenú produkciu. Barman je muž s deformovanou postavou. Rozpráva sa s mladým párikom, ktorý sedí za barovým pultom. V celom podniku je obsadený iba jeden stôl. Sú tam dvaja tuční muži s krásnymi Číňankami, na stole majú približne tridsať fľašiek piva. Určite práve vyšli z karaoke a tie dievčatá sú platené spoločníčky. 6 Ktovie, možno aj prostitútky. V Číne platené spoločníčky a prostitútky nie sú to isté, jedny predávajú spoločnosť, to, že sa s mužmi zabávajú, popíjajú a rozprávajú, druhé predávajú sex. Samozrejme, hranica medzi týmito dvoma povolaniami je tenká a často sa prelínajú. Viac sa o nich nezaujímam, sú však poriadne opití, a teda dosť hluční. To nič, dám si jedno remeselné pivo a idem preč.

„Nemáme,“ pokrúti barman za barom hlavou. Má len fľaškový Heineken, všetky výčapy sú totiž mimo prevádzky. Celkom symbolické pivo na môj pobyt v Lanzhou. Nedá sa mu vyhnúť, prežijem ho, ale chcem, aby sa to čo najskôr skončilo. Štrngnem si s barmanom a mladým párikom vedľa seba, napijem sa a pozvoľna sa začneme rozprávať.

Majiteľ baru a barman v jednej osobe je tridsaťšesťročný muzikant, ktorý zbožňuje knihy, najmä japonské romány. Ale číta všetko. Od Kafku, ktorý je jeho najobľúbenejší autor, až po Bibliu. Za barom sedí jeho kamarát, dvadsaťročný basgitarista, ktorý miluje Jimiho Hendrixa a snaží sa mu čo najviac podobať. Má na sebe bežecké kraťasy, na nohách bohato zdobené kovbojské čižmy a na hlave klobúk s pierkami. Má zlomený predný zub, dlhé vlasy a neuveriteľne mladú tvár. Vyzerá strašne smiešne, ale na gitare hrá skvele. Barman každú chvíľu stišuje hudbu, aby sa nám muzikant mohol predviesť. Problém je, že tí opití klienti za stolom si stále objednávajú, aby hral presladený čínsky pop, z čoho zjavne nemá radosť. Ešte menšiu radosť máme z toho, že do toho tí opití muži hlasno spievajú. Určite práve prišli z karaoke klubu a ešte ich to neprešlo. Ich spev je horší než fľaškový Heineken.

Krásna dievčina vedľa Jimiho Hendrixa je jeho dvadsaťročná priateľka. Je to študentka z provincie Shanxi, pre pandémiu má vyučovanie iba online, a tak sa na štyri mesiace presťahovala za frajerom. Dnes trávia spolu posledný spoločný večer. O pár hodín odchádza a nevie, kedy svojho muzikanta opäť uvidí. Vyžaruje z nej smútok prvýkrát zlomeného mladého srdca. Posledný deň musí počúvať opitých chlapov s potenciálnymi prostitútkami! Neviem, či je to romantika, akú si predstavovala…

Dozviem sa, že sedíme v jednom z najstarších rockových klubov v celom meste. Povedali mi, že Lanzhou je hlavné mesto blues a undergroundovej rockovej hudby v Číne. Túto krčmu vedú hudobníci pre hudobníkov. Bohužiaľ, old school
blues a rock nelákajú mladších klientov. Pred pandémiou ich živili zákazníci z celej Číny, ktorí do baru dochádzali za vystúpeniami zaujímavých kapiel, a toto miesto bolo pre milovníkov hudby pútnickou zastávkou. Každý víkend tu hrávali skvelé kapely. Lenže teraz sa takmer nedá cestovať, veľká časť krajiny je zavretá v lockdowne. Nie sú ani kapely, ani zákazníci. Na to, aby prežili, obsluhujú opitých milovníkov karaoke.

Falošní speváci konečne dopijú posledné pivo a odídu. Všetkým padne kameň zo srdca. Vytiahnu sa nové Heinekeny, tentoraz na účet podniku. Už sme ich vypili toľko, že mi začínajú chutiť. Konečne nastane chvíľa, pre ktorú sme tu celý čas trpeli karaoke spevákov! Čínsky Jimi Hendrix začne hrať pesničky skutočného Jimiho Hendrixa!

Zo smiešneho cosplay 7 herca, ktorý sa hrá na amerického boha gitary, sa stáva jeho prevtelenie. Behá mi mráz po chrbte. Pochopím, že pre jeho priateľku je toto najromantickejšia rozlúčka, akú si mohla želať! Je to krásne lúčenie. Lúčia sa milenci a lúči sa aj barman so svojím barom. Už o pár dní sa chystá zavrieť. Máloktorá krčma prežila pandémiu.

Ustavičné lockdowny, uzávierky a obmedzenia pohybu boli počas pandémie obrovskou záťažou, Čína súkromným podnikom nedávala takmer žiadne finančné odškodnenie, tak ako to bolo v Európe. Ekonomika celej Číny sa spomalila a následky čínskej protipandemickej politiky dosiahli obrovské rozmery. Veľa ľudí skrachovalo alebo sa po uši zadlžilo. Ani tento bar pandémiu neprežil. Túto noc sa teda nelúčim iba ja. Naopak, medzi mnou a Lanzhou preskočila prvá iskra lásky.

Koniec ukážky