Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Eva Marie Rybková

PUBERTA

Jak si ji s dětmi užít

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 9 301. publikaci

Návrh a zpracování obálky Antonín Plicka

Sazba a zlom Jan Šístek

Formát ePub Jan Šístek

Odpovědná redaktorka Andrea Černá

Redakce a korektury Lenka Šimůnková

Ilustrace Daniela Eva Rybková

Ilustrace na obálce Daniela Eva Rybková

Počet stran 136

První vydání, Praha 2024

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2024

ISBN 978-80-271-7351-8 (ePub)

ISBN 978-80-271-7350-1 (pdf)

ISBN 978-80-271-5107-3 (print)

Věnování

Tuto knihu věnuji svým dvěma dětem, Daniele a Janovi, kteří jsou mými největšími životními učiteli.

Daniele na tomto místě také ze srdce děkuji za originální ilustrace, kterými knihu doprovodila a vytvořila tak krásný příklad toho, že spolupráce mezi rodiči a dospívajícími dětmi je možná.

Za podporu při psaní děkuji zejména svému muži Martinovi, který na svá bedra ochotně převzal řadu mých domácích povinností, abych měla klid psát, a byl také prvním laskavým kritikem vznikajícího rukopisu.

Za množství hodnotné inspirace děkuji své širší rodině s množstvím originálních puberťáků, které mám tu radost vidět vyrůstat, a v neposlední řadě děkuji mým srdcovým klientům v koučinku a v mých seberozvojových kurzech, kteří se mnou sdílejí své radosti a strasti a nechají se ode mě provázet na své rodičovské nebo dospívající cestě.

Na tomto místě musím zmínit určitě i své rodiče, protože díky nim, jejich lásce a trpělivosti já na své dospívání vzpomínám s úsměvem a ze své praxe vím, že je to jev zdaleka ne samozřejmý. Vděčná jsem i svému staršímu bratrovi, protože díky společnému vyrůstání dnes lépe chápu momenty, které nám do života přinášejí sourozenecké konstelace.

Své rodině jsem vděčná i za inspiraci ke psaní, neboť jsem ji měla kde čerpat – v beletrii v množství zajímavých děl mého dědečka, spisovatele A. C. Nora, a ve vědecké literatuře v hodnotných lékařských publikacích mého otce prof. MUDr. Vratislava Rybky.

Předmluva

Děti, mladiství, dospívající, puberťáci. Naši budoucí lídři a také odkaz, který po nás zůstane. Naše radost, pýcha – a občas také trápení. Období, kdy se z dítěte stává mladý dospělý, je jedinečné, neopakovatelné a především: důležité. Jak děti vyrůstají, čelí nesčetným fyzickým a společenským změnám, které představují zásadní zátěžovou zkoušku pro ně samotné, jejich rodinu i celé okolí.

Dospívání nelze přeskočit: je obdobím osobního růstu, rozvoje a sebeobjevování. Pozitivní prostředí a vztahy jej mohou výrazně ulehčit, zatímco dopady negativních zážitků bývají intenzivnější a mohou natrvalo ovlivnit život jedince v dospělosti. Rodiče mají v tomto období zásadní roli průvodce a pomocníka, který dospívajícímu zajistí potřebnou podporu, aby se vyrovnal se složitými, navzájem provázanými faktory, které formují jeho vývoj. A co více, rodičovské praktiky se mohou přenášet napříč generacemi.

Dětský fond OSN – UNICEF vznikl pro děti, se závazkem a záměrem děti chránit, rozvíjet jejich potenciál a zlepšovat jejich životní podmínky, se společným slibem podporovat jejich všeobecný rozvoj. Měla jsem možnost poznat děti a dospívající na všech kontinentech a nikdy mne nepřestane udivovat jejich síla, odolnost a houževnatost. Energie, se kterou dokáží ustát i složité životní situace. O co lepší by svět mohl být pro nás všechny, pokud budou mít dospívající porozumění a podporu právě v období, kdy to potřebují nejvíce!

Kniha Puberta – Jak si ji s dětmi užít si klade za cíl poskytnout rodičům znalosti a nástroje, které potřebují k orientaci ve složitosti výchovy teenagera. Nabízí strategie pro podporu efektivní komunikace s jejich dospívajícími, včetně technik aktivního naslouchání a vytvoření bezpečného a neodsuzujícího prostoru pro otevřený dialog. Zabývá se také stanovením hranic, které mohou být ve vztahu s rodiči velmi důležité, protože mohou dospívajícím poskytnout pocit bezpečí a struktury. Nastavením rozumných očekávání mohou rodiče pomoci svým dospívajícím rozvíjet smysl pro zodpovědnost a fair play.

Naslouchat. Citlivě reagovat. Respektovat. Doptávat se. Spolupracovat. Milovat. Podporovat. To je to nejlepší, co můžeme pro dospívající děti a jejich psychický růst, rozvoj a zdraví udělat.

Nabídku doplnit knihu předmluvou jsem přijala s respektem. Vážím si toho, že autorka svá doporučení staví nejen na posledních poznatcích neurovědy a rozsáhlé profesní praxi, ale sama má „odžito“, což její závěry činí ještě bližšími a důvěryhodnějšími. Cením si i toho, že do tvorby knihy zapojila svou dceru, kterou jsem poznala jako vítězku prvního ročníku Dítě Česka. Jistě i díky tomu je kniha vyvážená, plná pochopení, humoru a laskavého nadhledu.

„Nejenom o dětech, ale především s dětmi“ je přístup, který prosazuje a naplňuje i UNICEF. Děti a mladí lidé nejsou pouhým objektem našeho zájmu, předmětem naší péče a pomoci, ale jsou důležitou součástí řešení problémů, kterým společně čelíme.

V organizaci UNICEF věříme v příběhy se šťastnými konci. I když období dospívání bývá náročné pro všechny zúčastněné, může být také nesmírně obohacující a pozitivní zkušeností. Je to možnost učit se jeden od druhého, děti od dospělých, dospělí od dětí. A kniha, kterou právě držíte v ruce, může být užitečným průvodcem, jak tuto neopakovatelnou šanci dobře využít.

Věřím, že si najde cestu k rodičům a všem, kteří se dětmi a dospívajícími zabývají. Na cestě od dětství k dospělosti přeji mnoho štěstí a bezpečný dojezd do cíle!

Ing. Pavla Gomba, Ph.D., výkonná ředitelka UNICEF ČR

Úvod

Každý rodič od narození svého dítěte ví, že jednou jeho syn či dcera bude v pubertě. Přesto puberta většinu matek a otců zaskočí nepřipravené. Svým dětem najednou nerozumí, sami se kvůli nim přestávají ovládat a život se jim obrací vzhůru nohama. Připadá vám to povědomé? Doma s vámi najednou žijí cizinci – ještě nedávno to byly ty nejúžasnější děti na světě, které zbožňovaly svoji mámu a svého tátu, ale teď s vámi nemluví a začaly se vám vyhýbat. Ty samé děti, které za vámi vždycky běžely a dělily se o každou radost i o každou bolístku, chtěly, abyste o ně pečovali, a stály o vaši lásku, najednou nestojí ani o váš názor. Nevíte, co je trápí a co je těší, protože vám to už neříkají. Když se k nim přiblížíte, rychle před vámi schovávají mobil, abyste neviděli, co dělají. Když na ně promluvíte, tváří se, že neslyší, nebo si dokonce strkají prsty do uší! Věci, které jste dělali společně jako rodina, už odmítají, a když s vámi přece jen někam jdou, obracejí oči v sloup a vy si říkáte, že byste udělali lépe, kdybyste je nikam nebrali. Nic z toho, co dělaly celé dětství, v čem byly úspěšné a skvělé, už je nebaví. Sekly se sportem i s hudebkou, ze dne na den pro ně přestalo existovat vše, do čeho jste vy za ty roky nainvestovali desetitisíce. Vy ale děláte pořád všechno stejně, pořád jste tu pro ně. Nemáte své koníčky, protože jste dávno upřednostnili ty jejich.

Stále dokola pro ně něco vymýšlíte, aby byly spokojené, ale ony všechny vaše krásné akce akorát tak zkazí! Už jste se přestali těšit po práci domů, protože tušíte, že se v lepším případě neuvidíte nebo se budete míjet a v tom horším se pohádáte. Bojíte se, co přijde, protože vaše děti přestaly žít zdravý život, stále se někde potulují, pořádně nejedí, vůbec nespí a pak jsou schopny prospat několik dní v kuse. Nevíte, zda jsou vůbec v bezpečí, protože s kamarády, které jste znali, už čas netráví, a ty nové do vašeho života nechtějí pustit. Jste tak často zoufalí! Ale nezoufejte, byť to občas u vás doma může působit, že přichází konec světa, pravděpodobně se to nestane.

Nakladatelství Grada mě oslovilo s nabídkou, abych napsala tuto knihu, v listopadu 2022, tedy v době, kdy můj projekt Jak si užít, a ne jen přežít pubertu se svými dětmi pomohl prvním přibližně 3000 rodičům. Vznikl spontánně v létě 2022 v reakci na mé vlastní zkušenosti s pubertou, která i mně, navzdory odbornosti v komunikaci a několika koučinkovým výcvikům, u nás doma připravila nejedno překvapení a kdy se mi téma puberty neustále vracelo jako bumerang v koučovacích rozhovorech s obrovským počtem mých klientů. V podstatě každý člověk ve středním věku, který mě vyhledal pro koučink v oblasti vedení lidí, kariérního postupu nebo kvůli vyhoření, nebyl-li bezdětný, zároveň komunikoval zásadní potíže se svými dospívajícími dětmi.

A tak jsem se začala zamýšlet: čím to je, že někdo nemá problém řídit 2000 lidí v nadnárodní firmě, ale nevyjde s vlastní patnáctiletou dcerou a třináctiletým synem? Jak to, že někdo zachraňuje lidské životy na operačním sále, dělá rychlá rozhodnutí, která ovlivní to, zda pacient pod jeho rukama bude dále dýchat, nebo jeho život skončí, ale vlastní děti, jež s ním nechtějí mluvit ani trávit čas, jsou schopné ho zcela paralyzovat? Jak je možné, že si víme rady s většinou těžkostí našeho světa, ale naše děti nám v určitém věku dávají pocítit, že selháváme?

Přesně tyto otázky mě zaměstnávaly několik posledních let a donutily mě nastudovat do hloubky zejména neurovědy, v koučinku vyprecizovat postupy, které by přesně odpovídaly specifikám dospívajícího mozku, a obohatit je o praktické komunikační techniky, které překlenou nečekané propasti, jež právě puberta přináší do vztahů mezi rodiči a dětmi. Hnaná pocity bezmoci sdílenými tolika mými srdcovými klienty i širokou paletou zkušeností z vlastního domova jsem začala tvořit projekt, jehož hlavním cílem je, aby tolik potřebná důvěra a blízkost v našich nemálo zkoušených vztazích s našimi dětmi zůstaly i v pubertě.

Se svou dcerou jsem pubertou téměř prošla, letos je již dospělá, studuje na univerzitě v zahraničí a žije si svůj autentický život, který je právě díky tomu, že si to tak sama vybrala, snad veskrze spokojený. Její originální a často odvážné vhledy mi pomohly tento projekt zacílit skutečně do středu terče a prozkoumat do hloubky všechny důležité oblasti, které se v dospívání mění a do vztahů rodič–dítě přinášejí tenzi a nepohodu. Má dcera se významně podílela i na vzniku této knihy – byla mi zásadní inspirací a ilustrace, které vás knihou budou provázet, jsou právě z jejího pera.

Pokorně jsem uznala, že jsem své dceři nebyla svými postoji vždy ku prospěchu, že můj přístup někdy představoval zbytečný tlak, a tak přinesl logicky jen protitlak. Celkově jsem ale dostala velké vyznamenání, když mi právě v období kolem své maturity má dcera řekla, jak moc je skvělé, že se z té těžko snesitelné matky, která pořád s něčím otravovala, stala příjemná nejlepší přítelkyně a někdo, kdo je dnes dokonce jejím vzorem. Se svou dcerou mám nádherný, i když ne vždy jednoduchý vztah. Naše povahy zdaleka nejsou ve všem stejné, některými svými postoji si navzájem velmi lezeme na nervy. Přesto si však rozumíme, respektujeme se a vzájemně se velice podporujeme – a to je výsledek, který bych moc přála každému rodiči.

Do svých dětí od jejich narození investujeme to nejdražší, co máme – svou lásku, svůj čas, svou energii a v neposlední řadě nemalé peníze. Dokud jsou malé, dostáváme od nich za to všechno zpravidla emoční odměnu – dávají nám najevo, jak nás mají rády a jak nás potřebují. V pubertě s tím najednou hodně z nich přestane – to ale neznamená, že by nás už nepotřebovaly nebo že by o naši lásku nestály, byť si někdy dají hodně záležet na tom, abychom si přesně takovou zprávu z jejich kusé komunikace odnesli.

Máte-li proto někdy pocit, že navzdory vašim neutuchajícím rodičovským snahám v pubertě vašich dětí selháváte, že už vás tato role nenaplňuje, ale naopak vysiluje, nezoufejte a neházejte flintu do žita. Právě pro vás jsem s velkou pokorou napsala tuto knihu. Pracovala jsem na ní bezmála deset měsíců a shrnuje všechny mé zkušenosti ze stovek odkoučovaných hodin s klienty/rodiči na toto téma, z téměř stovky hodin koučinku ve sportovních oddílech s trenéry a s učiteli dospívajících, kteří se díky nečekaným událostem spojeným s jejich dospíváním dostali někdy až na pokraj vyhoření, a také z mnoha hodin strávených v koučovacím rozhovoru s dospívajícími dětmi, s nimiž nejčastěji rozplétám témata, jako je strach, nejistota, pocit, že je nikdo neposlouchá a nikdo jim nerozumí. Často sdílejí nedůvěru ve své schopnosti a také nedostatek motivace zkusit žít svůj život naplno. To všechno jsou oblasti, kde jako empatičtí rodiče a osoby, k nimž mohou mladí vzhlížet, můžeme dokázat mnohé. A tak doufám a věřím, že vám tato kniha pomůže psát kapitoly puberty vašich dětí spojené s úsměvy a radostí, abyste si toto období, které je pro vaše milované děti tak moc významné, mohli společně naplno užít a nemuseli ho jen přežít. Doufám, že i s její pomocí zůstanou vaše děti během dospívání v bezpečí, vy jim zůstanete nablízku a jednou tak z vašeho rodinného hnízda vyletí do života připravené.

1.Puberta– Těší mě, seznamme se!

1.1Co se děje vtěle

Jak poznáme, že je dítě vpubertě? Ráda touto otázkou začínám svá živá setkání srodiči, učiteli isamotnými puberťáky na přednáškách aworkshopech adostávám velmi různorodé odpovědi. „Jakmile má dítě o3 čísla větší nohu, než by mělo mít“, „Když se objeví akné amaskuje se několika barvami vlasů“, „Když hodné dítě začne být drzé avzpurné“ nebo „Když se místo úsměvu člověk neustále mračí, tak je vpubertě“, „Když mi všichni přestanou rozumět“ a„Když mě všechno přestane bavit“. Ano, to všechno aještě spousta dalšího je PUBERTA, proto si teď ujasněme, jaké její vymezení budeme používat pro účely, které sledujeme touto knihou, tedy aby rodiče co nejlépe porozuměli svým rostoucím dětem aty jim byly blíž: Je to období dospívání, které začíná okolo 11. roku věku akončí přibližně začátkem třetí věkové dekády. Označení náctiletí (resp. zangličtiny převzaté teenagers) je tedy celkem trefné apřiléhavé.

Uchlapců puberta nastupuje zpravidla trochu později, to znamená přibližně mezi 11. a12. rokem, udívek naopak dříve– obvykle mezi 10.a11.rokem. Vývoj chlapců adívek se ovšem liší již před nástupem puberty. Většinou si toho začínáme všímat už vpředškolním nebo vraně školním věku, kdy jsou dívky obvykle vyspělejší azároveň isociálně zralejší. Vybavuji si živé vzpomínky, jak jsem vedla své dvě děti sodstupem 10 let do 1. třídy aněkteré holčičky– ohlavu vyšší než kluci– působily vůči subtilním chlapcům vobou případech až mateřsky. Dívky si vtomto období také zpravidla rychleji osvojují různé základní dovednosti, rychleji se naučí číst azároveň jsou sociálně podstatně zralejší. Spousta prvňáčků-chlapečků působí tak, že do školy ještě ani nepatří. Proto si vtěchto věkových obdobích můžeme všimnout, že dívky preferují společenství jiných dívek achlapci preferují společenství jiných chlapců– prostě se tak lépe cítí, lépe se doplňují, lépe si rozumí. Dětské hry, které byly ještě ve školce promíchané mezi pohlavími, se najednou spontánně specializují– holčičky si chtějí hrát sholčičkami achlapečci si raději hrají sdalšími chlapci. Převaha vyspělosti dívek přetrvává zpravidla po celý raný školní věk adost dlouho osobě kluci aholky navzájem nepotřebují slyšet.

Na toto období navazuje okolo devíti let předpubertální věk apřibližně kolem 11. roku puberta apřichází změna svelkým Z. Vyznačuje se obrovskou hormonální aktivitou. Ta působí nebývalé změny vmozku aty následně zapříčiňují jak extrémní změny fyzické, tak navazující psychické.

Prvním znamením, že puberta přichází, je zpravidla to, že se dívkám začne zaoblovat tělo, zvětší se jim prsní bradavky apostupně se oběma pohlavím objeví pubické ochlupení. Chlapcům se pak začnou zvětšovat varlata anásledně ipenis. Tímto vším tělo hlásí, že zahajuje cílenou produkci pohlavních hormonů azačíná zážitkové období, které lze přirovnat kjízdě na horské dráze, trvající bezmála deset let. Impuls ktomu dává šišinka vmozku neboli epifýza, naše třetí oko, jež je doposud do určité míry zastřeno tajemstvím. Neurovědci se domnívají, že šišinka dělá více, než dnes víme, ale každopádně udívek dává onen prvotní impuls vaječníkům, že mají začít produkovat estrogeny, aby dívkám mohla začít dozrávat ve vaječnících vajíčka anásledně byla připravená koplození. Uchlapců zase varlata dostávají impuls ktomu, aby začala tvořit testosteron– ten ve varlatech produkují Leydigovy buňky. Varlata se proto chlapcům zvětší ato je první signál, že puberta je zde.

Ne všechny změny vpubertě má uchlapců na starosti testosteron, vraných fázích puberty je výrazná izměna chlapeckého hlasu, kterou působí androgen– někdy chlapcům přeskakuje hlas třeba iooktávu. Androgen, kromě toho, že způsobuje chlapcům pro dospívání typické mutování, zapříčiňuje idalší změny, například mění uobou pohlaví strukturu potu. Proto dětský pot necítíme, ale vpubertě právě díky přítomnosti androgenu už jej cítit začínáme. Produkce hormonů bývá překotná, apřekotné tak bývají ijejí projevy– tělesný zápach je jeden ztěch, které působí dospívajícím často značné problémy.

Androgen produkuje iženské tělo audívek velmi často způsobuje pro některé zásadní nepříjemnost, kterou je akné, protože vede květší sekreci mastnoty kůže.

Jakmile začne puberta, můžeme na tělesné úrovni pozorovat jednu změnu za druhou: dochází ke skokovému růstu, kdy není nezvyklé, že naše děti vyrostou klidně nějakých 10 až 12 cm za rok. Jako první rostou chodidla aruce, potom dolní končetiny anakonec trup. Zpravidla někdy kolem 16.až 17. roku věku– udívek zase trochu dříve auchlapců zpravidla poněkud později– dochází kukončení růstu. Nám se pak ještě několik let zdá, že děti rostou, ale většinou už pak dětský organismus pouze sílí atéměř neroste.

Skokový růst, který přichází často stejně překotně jako celá puberta, je provázen zhoršenou motorikou. Dětem jejich vlastní tělo připadá trochu divně velké aje pro ně nejednou těžké zkoordinovat všechny pohyby. To někdy může být úsměvné– puberťáci stále do něčeho vrážejí avytvářejí komické scény sami se sebou. Méně úsměvné je, když doma pořád něco shazují anebo když takto vzniknou různé, často závažné úrazy. To se snadno stává vmístech, která puberťáci dobře znají ajsou zvyklí se tam pohybovat, atedy například vědí, že nějakou podchozí výškou vpohodě projdou. Najednou už to neplatí, aprotože některé pohyby mají notoricky zažité (třeba jak moc se musí sehnout cestou do sklepa), snadno si přivodí nepříjemné úrazy hlavy. Vtomto směru tedy upozorňujme aznačme, vyplatí se to.

Dalším častým projevem skokového růstu, na který zde upozorním, jsou strie, jizvičky, které mohou vpubertě vznikat na kůži. Hodně lidí vnímá strie jako něco, co je vyhrazeno těhotným ženám, ty však osebe vtomto směru zpravidla preventivně pečují atoto téma je nezaskočí. Stejnou péči by si ale měli dopřát idospívající chlapci iděvčata, protože sdostatečnou sebepéčí aošetřováním napínané kůže vhodnými krémy jejich mladá pokožka nápor zvládne, vždyť by bylo škoda si kůži již vdětství poškodit.

Jakmile puberta děti konfrontuje stěmito velkými tělesnými změnami, kdy se velmi rychle promění celá jejich fyzická identita, dívkám začnou růst prsa, začnou se zaoblovat, chlapcům zase začne růst muskulatura avizuálně se mění pohlavní orgány, tak je pro ně samozřejmě zcela přirozené, že se více zaobírají svým tělem. Ne vždycky je to, co vidí, pro ně hezké. Ne vždy je jejich vlastní fyzická identita pro ně zdrojem pozitivních pocitů. Často je vnímání překotných změn na těle puberťáky bráno jako velká psychická zátěž. Zkuste sami zapátrat vpaměti, apokud už vám nic nenabídne, zkuste být mimořádně empatičtí: ani oni sami se nepoznávají– najednou jsou cizinci sami sobě. Celé dětství žili snějakým tělem, to je však najednou pryč aje tu nějaké nové, úplně jiné, které jinak cítí, jinak se chová, jinak vypadá. To je samo osobě často velká psychická zátěž.

Během dětství byly děti nějak přijímané samy sebou isvým okolím. To je najednou vzhůru nohama! Krásné blonďaté princezny ideálních proporcí ztloustnou, třídní favoriti, doposud úspěšní ve sportu, skokově vyrostou, na tváři jim vyraší řídký vous aakné adělá jim problémy vzpřímeně se pohybovat ado ničeho nevrážet, natož sportovat. Zpěváci mutují auž najednou hezky nezpívají. Zošklivých káčátek se naopak stávají krasavice anejsou na tuto vmnoha ohledech nebezpečnou realitu připravené. Naši puberťáci se tak dívají nevěřícně do zrcadla aříkají si: zůstane to takhle, změní se to, aKDY už konečně aJAK?

To, jakým způsobem puberťáci vnímají své tělo, je velice důležité pro jejich celkové sebepřijetí. Neutrální nebo pozitivní sebepřijetí je pak zásadní pro to, abychom mohli vpubertě akdykoliv později budovat svoji sebehodnotu, abychom se mohli rozvíjet, abychom měli vůbec chuť na život, chuť něco do budoucna podnikat avyužívat svůj potenciál– ktomu se potřebujeme cítit dobře takoví, jací jsme, ato je jeden ze stěžejních úkolů puberty, kněmuž mohou rodiče svými postoji výrazně přispět, nebo jeho naplnění významně ohrozit.

1.2Co se děje vhlavě

1.3Spánek vpubertě

Přibližně třetinu svého života prospíme. Pro velké množství lidí je spánek vživotě hodně důležité téma, které si říká opozornost akteré často působí problémy.

Pro zajímavost: dle doporučení vědců zNational Sleep Foundation zWashingtonu vUSA jsou pro dané věkové kategorie ideální tyto délky spánku:

■novorozenec (0–3 měsíce): 14–17 hodin spánku denně;

■kojenec (4–11 měsíců): 12–15 hodin denně;

■batole (1–2 roky): 11–14 hodin denně;

■předškolák (3–5 let): 10–13 hodin denně;

1.4Výživa vpubertě

1.5Sebepřijetí, tvorba sebehodnoty acesta ksebevědomí vpubertě

1.6Tvorba sebehodnoty vpubertě– jak ji mohou podpořit rodiče

Table of Contents

Věnování

Předmluva

Úvod

1. Puberta – Těší mě, seznamme se!

1.1 Co se děje v těle

1.2 Co se děje v hlavě

1.3 Spánek v pubertě

1.4 Výživa v pubertě

1.5 Sebepřijetí, tvorba sebehodnoty a cesta k sebevědomí v pubertě

1.6 Tvorba sebehodnoty v pubertě – jak ji mohou podpořit rodiče