Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Doc. Ing. Pavel Pavloušek, Ph.D.

PĚSTOVÁNÍ RÉVY VINNÉ
MODERNÍ VINOHRADNICTVÍ

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a. s.
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
jako svou 4509. publikaci

Odborná recenze textu Ing. Jan Čajka, Ing. Karel Hanák a Ing. Jiří Janulík
Odpovědná redaktorka Helga Jindrová
Návrh obálky, grafická úprava a sazba Michal Dusil
Fotografie na obálce Jan Halady / Národní vinařské centrum, o.p.s.
Fotografie v knize Pavel Pavloušek a Patrik Burg
Počet stran 336
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a. s., 2011 Cover Design © Michal Dusil, 2011

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-247-3314-2

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7069-7 pro formát PDF
ISBN 978-80-247-7070-3 pro formát EPUB

Úvod

Moderní vinohradnictví představuje vzájemné soužití vinohradníka s přírodou. Pouze respektováním přírodních zákonitostí, které ovlivňují révu vinnou ve vinicích, je možné dosáhnout konečného cíle a tím je produkce kvalitních hroznů. I v dnešní době plné nových mechanizačních prostředků je práce ve vinici namáhavá, ale záslužná a krásná, protože vinice jsou součástí naší kulturní krajiny.

Po vstupu České republiky do Evropské unie se změnily podmínky pro české a moravské vinohradníky a vinaře. Plochy vinic v České republice dosáhly téměř 18 000 ha. Vinohradnictví a vinařství se nyní staly jedním z nejrentabilnějších oborů zahradnické produkce.

Moderní vinohradnictví je založené na systémech managementu kvality. Kvalitu však posuzuje především konzument vína. Proto teprve tehdy, když je víno dobře přijímané spotřebitelem, je možné prohlásit, že byly hrozny dostatečně kvalitní. Takovou úroveň je potom třeba neustále udržovat, a to napříč různými ročníky. Před začátkem každého vegetačního období si proto musí pěstitel stanovit konečný cíl z pohledu kvality hroznů a výnosu.

Optimální kvalita hroznů je potom propojena s mnoha dalšími faktory, jako jsou stanoviště, půda, podnebí, ročník, výnos, ošetřování vinice a zralost plodů. Velmi významné postavení hraje podnož a ušlechtilá odrůda. Agrotechnické zásahy, jako je řez, regulace násady hroznů v době vegetace a částečné odlistění zóny hroznů, představují ústřední postavení v moderním managementu produkce. Sklizeň kvalitních hroznů v optimální úrovni zralosti a v dobrém zdravotním stavu je další krok v produkci kvalitních vín. Určení nejlepšího termínu sklizně vyžaduje pečlivé ohodnocení zralosti hroznů. Management kvality proto svými postupnými kroky směřuje k dosažení konečného cíle, kterým je kvalitní hrozen a dobré víno.

Moderní vinohradnictví je výrazně šetrné k okolnímu prostředí. Respektuje zákonitosti přírody během celého ročního cyklu ošetřování vinic. Důkazem je skutečnost, že většina vinic v České republice se obhospodařuje v systémech integrované anebo ekologické produkce, jejíž hlavním cílem je minimalizovat vnější chemické vstupy při současném dodržení vysoké kvality hroznů. Díky výrazné ekologizaci vinohradnické produkce v České republice disponují hrozny i vyrobená vína vysokým obsahem zdravotně prospěšných látek.

Tato monografie poskytuje ucelený pohled na révou vinnou – jednu z nejušlechtilejších kulturních rostlin na světě. Jejím záměrem je nabídnout moderní pohled na vinohradnictví, který v postupných krocích povede k výraznému úspěchu. Publikace odpovídá na mnoho otázek, se kterými se setkává profesionální vinohradník, ale také amatérský pěstitel při své každodenní práci ve vinici.

Přeji všem, kdo budou tuto knihu číst, aby při pěstování révy vinné našli radost z bohaté a kvalitní úrody, aby se jim práce ve vinici stala koníčkem a životní náplní.

Lednice, červenec 2011 Pavel Pavloušek

1 Vinohradnictví v České republice

Réva vinná (Vitis vinifera L.) je v celosvětovém měřítku ekonomicky nejvýznamnější plodinou. Plocha světových vinic představuje 7,66 mil. ha, z toho největší rozlohu zaujímají vinice v Evropě (57,9 %), následuje Asie (21,3 %) a Amerika (13 %). Mezi deset největších vinařských zemí proto patří především evropské země.

Obr. 1.1 Deset největších vinařských zemí na světě podle plochy vinic (OIV, 2010)

Naše republika se řadí mezi malé vinařské země. Obliba vína a jeho spotřeba však neustále narůstá, což je předpoklad pro další rozvoj vinohradnictví.

V Evropě náleží ČR mezi severně položené vinařské oblasti. Zařazuje se mezi státy s tzv. „cool climate viticulture“, tzn. vinohradnictví chladného podnebí, které však neznamená jenom nižší průměrné teploty ve vegetačním období a častější výskyt period s mrazovými teplotami, ale je spojeno především s příznivými podmínkami pro zrání hroznů. Při jejich dozrávání se zde totiž střídají vyšší denní teploty s nízkými nočními, což pozitivně působí na zrání, zejména na vývoj aromatických a fenolických látek. Vinařské oblasti v ČR se proto vyznačují kvalitními podmínkami pro pěstování révy vinné.

Tuzemské vinice se rozkládají ve dvou vinařských oblastech, tj. v Čechách a na Moravě. V Čechách se nachází pouze malý podíl plochy vinic, hlavně v okolí Kutné Hory, Karlštejna, Polabí a Mostu. Vinařská oblast Čechy zahrnuje dvě podoblasti – Mělnickou a Litoměřickou. Většina plochy vinic ČR se nachází v jižní části Moravy a člení se na podoblast Znojemskou, Mikulovskou, Velkopavlovickou a Slováckou. Celková plocha osázených vinic v ČR má rozlohu 17 358 ha a obhospodařuje ji až 19 248 pěstitelů, což naznačuje značnou oblibu vinohradnictví u nás.

Obr. 1.2 Rozdělení ploch vinic podle podoblastí(MZe ČR, 2010)

Jednotlivé vinice se nachází ve viničních tratích, které přísluší vinařským obcím. V ČR existuje celkem 377 vinařských obcí. Největšími jsou Velké Bílovice, Valtice a Čejkovice. Rozdělení do viničních tratí má v ČR velkou tradici. Již v roce 1948 sestavil Josef Blaha publikaci Katastr viničních tratí na Moravě a v Čechách, která poskytuje cenné informace i pro současné vinohradnictví. K jednotlivým obcím přiřazuje a podrobně představuje viniční tratě – včetně doporučení vhodných odrůd (viz tab. 1.1). Po této rajonizaci vinic u nás následovalo mnoho dalších, až po současné rozdělení viničních tratí.

Obr. 1.3 Katastr viničních tratí na Moravě a v Čechách (BLAHA, 1948)

viniční trať

celková plocha trati (ha)

z toho osázeno révou (ha)

vhodných ještě pro révu (ha)

bonita trati

Malíny

97,14

16,1

15

I.

Staré hory

23,38

7,21

12

I.

Novosady

24,06

7

5

II.

Bezděky

17,8

4

0

III.

Loktušky

32,19

2,15

2

II.–III.

Světlé

19,94

3,1

5

II.–III.

Tab. 1.1 Rajonizace viničních tratí v obci Archlebov (BLAHA, 1948)

Sortiment vhodných odrůd:

I. Ryzlink rýnský, Sylvánské zelené, Neuburské, Frankovka.

II. – III. Chrupka bílá a červená, Portugalské modré, Malingre.

Podnožové odrůdy: Berlandieri × Riparia, Solonis × Riparia 1616C (pro půdy těžké, jílovité a slínovité).

Podle platné vyhlášky 254/2010 Sb. se dnes v Archlebově nachází čtyři viniční tratě: Malíny, Dubová, Panský a Padělky, které vznikly sloučením původních historických viničních tratí. Podobná situace nastala ve většině vinařských obcí.

Jelikož ČR produkuje především odrůdová vína, má zde rajonizace velký význam. V ČR bylo k 1. 12. 2010 registrováno 46 moštových a 9 stolních odrůd a 7 podnoží. Větší rozlohu zabírají vinice pro výrobu vín bílých než červených. Plochy osázené stolními odrůdami jsou malé.

Obr. 1.4 Dvacet nejpěstovanějších odrůd révy vinné v ČR (MZe ČR, 2010)

2 Původ révy vinné a možnosti využití ve šlechtění

2.1 Základní rozdělení a geografickérozšíření rodu Vitis L.

Čeleď Vitaceae L. zahrnuje asi 700 druhů zařazených do 14 rodů. K hospodářsky nejvýznamnějším rodům patří Vitis L. (réva), z okrasného zahradnictví Cissus L., Ampelopsis Planch., Ampelocissus Planch. a Parthenocissus Planch.

Klasifikace rodu Vitis L. byla předmětem sporu mnoha systematických botaniků, šlechtitelů révy vinné i praktických vinohradníků. Botanikové často používali pro několik morfologicky naprosto stejných druhů různé názvy, jejichž počet však několikanásobně převyšoval skutečné množství druhů.

Z pohledu praktického vinohradnictví jsou důležitá zjištění, která učinil již PLANCHON (1887), a na jejichž základě ve své klasifikaci čeledi Vitaceae Juss. a rodu Vitis L. uvádí rozdělení rodu na dva odlišné podrody – Muscadinia a Euvitis.

Oba podrody se od sebe vzájemně odlišují počtem chromozomů – Euvitis (2n = 38) a Muscadinia (2n = 40) – a morfologickými vlastnostmi, viz tabulka 2.1.

podrod Euvitis

podrod Muscadinia

Borka na letorostech se v období zralosti může odlupovat v celých pásech.

Na letorostech nejsou lenticely.

Dřevo je měkké s velkými cévami.

Řez výhonu bývá vždy eliptický, nikdy čtyřúhelníkový.

Dřeň v uzlech (nodech) přerušuje přepážka (diafragma).

Dvoj- nebo trojvidličnaté úponky vyrůstají naproti listům a nemají diskovité zakončení k přichycení ke stěně.

Vegetativní orgány pokrývají vlnaté, štětinkovité nebo speciální typy vlásků.

Hrozny tvoří mnoho bobulí, které se drží stopky i po dosažení plné zralosti.

Obsah cukrů a kyselin v bobulích předurčuje hrozny pro čerstvý konzum, výrobu šťáv nebo výrobu vína.

Semena jsou hruškovitá.

Listy bývají obvykle dlanité s pěti základními žilkami.

Letorosty mají nápadné lenticely, borka se neodlupuje.

Dřevo je tvrdé bez velkých cév.

Dřevo se vyznačuje malou plochou dřeně.

Dřeň výhonu není přerušovaná, nemá přepážky.

Naproti listům vyrůstají jednoduché nebo přerušované úponky bez diskovitého zakončení k přichycení na zdi.

Vegetativní část rostliny bývá vždy lysá nebo slabě hladká.

Hrozny tvoří poměrně málo bobulí, které dozrávají nestejnoměrně a opadávají jedna po druhé po dosažení zralosti.

Dužnaté bobule s malým množstvím šťávy mohou být konzumovány čerstvé, kvůli nízké koncentraci cukru nejsou vhodné pro výrobu vína.

Semena jsou loďkovitá.

Listy slabě laločnaté nebo bez zřetelných laloků mívají vždy dlanitý tvar.

Tab. 2.1 Morfologické rozdíly mezi podrody Muscadinia a Euvitis (BOUQUET, 1980 a GALET, 1998)

Podrod Muscadinia obsahuje pouze tři druhy – Muscadinia munsoniana, rozšířený od východního pobřeží USA až k Mexiku, málo známý druh Muscadinia popenoi, nalezený v Mexiku, a nejvýznamnější Muscadinia rotundifolia zdomácnělý na jihovýchodě USA.

Divoký botanický druh Muscadinia rotundifolia se využívá v praktickém vinohradnictví a při šlechtění révy. Je vysoce rezistentní k mnoha patogenům.

Botanické druhy patřící do podrodu Euvitis byly nalezeny ve třech význačných genových centrech – severoamerickém, východoasijském a euroasijském. Z pohledu pěstování révy je nejdůležitější skupina euroasijská, právě do ní se totiž réva vinná řadí.

Réva vinná (Vitis vinifera L.), v celosvětovém měřítku druh nejrozšířenější, se dělí na dva poddruhy (lat. subspecie). Prvním je ušlechtilá réva vinná – Vitis vinifera subsp. vinifera (nebo sativa) označovaná také jako „evropská réva vinná“. Druhý poddruh představuje divoká forma nazývaná lesní réva – Vitis vinifera subsp. silvestris (nebo sylvestris). Oba poddruhy lze odlišit především podle morfologických znaků, viz tabulka 2.2.

lesní réva vinná

ušlechtilá réva vinná

pohlaví

dvoudomé

jednodomé

stanoviště

vlhké půdy

suché půdy

kvetení

začátek května až začátek června

polovina května až polovina června

tvar bobule

malá, kulatá nebo zploštělá

velká a podlouhlá

kmen

často rozvětvený, tenký, kůra se odděluje ve velmi dlouhých tenkých proužcích

silná kůra se odděluje v širších

a souvislejších proužcích

semena

malá, zaoblená, vyšší poměr mezi šířkou a délkou (> 0,7)

velká, hruškovitý tvar, nižší poměr šířky a délky (< 0,6)

hrozen

malý, kulovitý až kuželovitý, nepravidelná násada a nerovnoměrná zralost bobulí v hroznu

velký, podlouhlý, kompaktní,

rovnoměrná zralost bobulí v hroznu

listy

malé, obvykle hluboce trojlaločnaté, řapík krátký a tenký

velké, výrazněji vykrajované, řapík silný, lysý

Tab. 2.2 Morfologické rozdíly mezi lesní a ušlechtilou révou vinnou (OLMO, 1976)

Lesní réva pochází z malé populace, která se později rozšířila od Španělska a severní Afriky na západě až po střední Evropu a Kavkaz na východě. Domestikace révy lesní znamenala přechod k oboupohlavním druhům a odrůdám, a proto je tento poddruh považován za předka dnešních odrůd. Během domestikace docházelo k morfologickým a fyziologickým změnám, které se týkaly velikosti a kvality bobulí i hroznů, větší a pravidelné plodnosti a vyšší cukernatosti hroznů (ZECCA aj., 2009).

Klasifikaci révy vinné, která je v současné době nejpoužívanější, vytvořil NEGRUL (1946). Odrůdy rozčleňuje do ekologicko-geografických skupin podle podmínek jejich vývoje a charakteristických morfologických a biologických vlastností. Odrůdy Vitis vinifera subsp. sativa dělí na tři skupiny (lat. proles) – proles occidentalis (skupina západní), proles orientalis (skupina východní) a proles pontica (skupina černomořská).

Velký počet druhů patřících do podrodu Euvitis se nachází také v severoamerickém a asijském genovém centru.

Severoamerická skupina představuje asi 30 druhů, některé jsou hospodářsky významné. Většina jich dlouhodobě roste v neustálém kontaktu s původci plísně révy, padlí révy a révokazem. Během evolučního vývoje si proto tyto druhy vytvořily proti uvedeným houbovým chorobám a révokazu rezistentní mechanismy.

Hybridy původně pěstované v USA vznikly z Vitis labrusca. I navzdory jejich charakteristické „fox“ vůni (označované jako liščina) a chuti připomínající jahody se využívají jako moštové i stolní odrůdy. V ČR patří k nejznámějším odrůda Isabella, Concord, Noah nebo Delaware, ale také novější Alden nebo Remaily seedless.

Moderní šlechtění odrůd se zvýšenou rezistencí vůči houbovým chorobám využívá druh Muscadinia rotundifolia. Americké druhy Vitis berlandieri, Vitis riparia, Vitis rupestris, Vitis cinerea a Vitis aestivalis umožnily vznik mnoha podnoží a přímoplodých hybridů Seibela a Seyve-Villarda.

Jedno z hlavních genových center asijských druhů představuje Čína. Čínské druhy Vitis spp. se vyznačují mnoha pozitivními vlastnostmi, včetně rezistence k hlavním houbovým chorobám, a dobrou kvalitou hroznů. Z Číny pochází více než 35 druhů. Jejich bobule nemají nežádoucí „fox“ vůni ani chuť, která se vyskytuje u jmenovaných amerických odrůd.

Významným asijským druhem je rovněž amurská réva – Vitis amurensis Ruprecht. Vitis amurensis se ukázal jako genetický zdroj disponující nejen vysokou mrazuvzdorností, ale rovněž malou citlivostí vůči plísni révové, dobrou akumulací cukrů a ranou dobou zrání.

Obr. 2.1 Vitis amurensis – list

Proles orientalis

Proles pontica

Proles occidentalis

mnoho odrůd částečně bezsemenných, některé bezsemenné

dlouhé vegetační období a velmi nízká mrazuodolnost

většinou odrůdy stolního typu, jen málo jich je vhodných pro výrobu vína

Terbaš, Tavkveri, Muscat bělyj, Chasselas, Tajfi, Nimrang, Katta Kurgan, Kišmiš bělyj

hodně odrůd částečně bezsemenných, některé bezsemenné

relativně mrazuodolné

vhodné pro výrobu vína a jako stolní odrůdy

Rkaciteli, Saperavi, Mcvane, Puchljakovskij, Korintka bílá, Volské oko, Furmint, Banátský ryzlink, Kadarka, Ezerjó, Lipovina, Plavac

kratší vegetační období a vysoká mrazuodolnost

většina odrůd je určena pro výrobu vína

Gamay, Tramín, skupina burgundských odrůd, Cabernet Sauvignon, Merlot, Semillon, Carignan, Malbec

Tab. 2.3 Typy odrůd podle ekologicko-geografických skupin (NEGRUL, 1938, LEVADOUX, 1956 a JACKSON, 2000)

2.2 Využití rodu Vitis L. ve šlechtění révy vinné

Révu vinnou ohrožují některé houbové choroby, zejména plíseň révy Plasmopara viticola [(Berk. & M. A. Curtis) Berl. & De Toni], padlí révy (Erysiphe necator Schwein.) a mšička révokaz (Dactulosphaira vitifoliae Fitch.). K zajištění kvalitní sklizně hroznů slouží intenzivní aplikace pesticidů, avšak s ohledem na životní prostředí se vyvíjejí vhodnější pěstitelské postupy. Jedním z nich je tvorba kvalitních odrůd, které jsou k uvedeným patogenům geneticky odolné. Proto se rezistentní znaky amerických a asijských druhů (Vitis spp.) kombinují s geny kvality vína evropské révy vinné (Vitis vinifera L.). Tuto myšlenku, která ovlivnila budoucí šlechtění révy vinné, formuloval již v roce 1878 francouzský vědec Alexis MILLARDET.

Ve vztahu k patogenům se rostliny považují za citlivé nebo rezistentní. Rostlinu lze označit za citlivou, jestliže určitý patogen může vyvolat příznaky choroby. Pokud se příznaky neprojevují, jde o rostlinu rezistentní. Ve vztahu k révokazu nebo plísni révy patří k citlivým většina odrůd Vitis vinifera L.

Jelikož se réva vinná pěstuje ve vinici často více než 25 let, je pro ni získání trvalé nebo alespoň částečné rezistence důležité.

Houbové choroby a škůdci révy vinné se vyskytují v mnoha formách po celém světě. Šlechtitelé se proto snaží o dosažení nehostitelské rezistence, tj. rezistenci ke všem možným formám určitého patogenu.

V pěstitelské praxi se často uvádí termín tolerance nebo polní rezistence. U tolerantní rostliny sice dojde ke kontaktu hostitele (révy vinné) a patogenu, choroba však nepropukne a není ovlivněn ani růst, výnos či kvalita. Polní rezistenci lze pozorovat v přirozených podmínkách.

Indukovaná, tj. získaná rezistence představuje obranné mechanismy aktivní pouze při infekci. Jedná se např. o rychlé odumírání rostlinných buněk (tzv. hypersenzitivní reakce – HR), tvorba fytoalexinů (rostlinných antibiotik) nebo proteinů souvisejících s patogenezí (pathogenesis related – PR).

Hypersenzitivita způsobí po napadení patogenem abnormálně rychlé odumření rostlinného pletiva a houba nebo škůdce nemůže na rostlině dál přežívat, souvisí (koreluje) proto většinou s rezistencí rostliny. Ve vztahu k plísni révy se může hypersenzitivní reakce projevovat dvěma způsoby – ve formě malých (tečkovitých) nekróz, nebo větších nekrotických skvrn o průměru menším než 1 cm. Oba příznaky se vyznačují nulovou nebo minimální sporulací patogenu. Tečkovité nekrotické reakce se objevují také u podnoží napadených révokazem, např. u podnože Börner.

Obr. 2.2 Tečkovitá hypersenzitivní reakce u podnože Börner

Obr. 2.3 Hypersenzitivní reakce ve formě nekrotických skvrn

Sloučeniny nazvané fytoalexiny vytváří buňky hostitelské rostliny jako reakci na infekci patogenem. Pro révu vinnou jsou nejvýznamnější skupinou těchto látek stilbeny.

Zapojení světového genofondu kulturních rostlin do šlechtitelského procesu je nezbytnou podmínkou úspěšné realizace šlechtitelských programů pro vznik nových odrůd. Rozmanitost genofondu umožňuje spojovat v jednom genotypu vlastnosti, které byly vytvořeny v průběhu evoluce v různých ekologicko-geografických skupinách (VOLYNKIN, 2009).

MAUL (2010) uvádí zajímavý přehled zdrojů rezistence k abiotickým a biotickým stresovým faktorům v rámci rodu Vitis v tab. 2.4.

Severní Amerika

Evropa

Východní Asie

abiotické stresové faktory

mráz

V. riparia Michaux

V. vinifera L.

V. amurensis Rupr.

sucho

V. rupestris Scheele, V. moniticola Buckley, V. acerifolia Rafinesque

V. vinifera L.

V. yeashanensis Chen

vápno

V. berlandieri Planch.

V. vinifera L.

biotické stresové faktory

mšička révokaz (Dactulosphaira vitifoliae)

V. riparia Michaux, V. rupestris Scheele, V. berlandieri Planch., V. cinerea Engelmann, V. champinii Planch., Muscadinia rotundifolia Michaux

plíseň révy (Plasmopara viticola)

V. riparia Michaux, V. rupestris Scheele, V. labrusca L., V. lincecumii Buckley, Muscadinia rotundifolia Michaux, V. champinii Planch., V. aestivalis Michaux

V. ficifolia Bunge, V. yeashanensi Chen, V. davidii (Romanet du Caillaud) Föex, V. davidii var cyanocarpa Gagnep., V. pseudoreticulata Wang

padlí révy (Erysiphe necator)

V. aestivalis Michaux, V. riparia Michaux, V. cinerea Engelmann, V. berlandieri Planch., Muscadinia rotundifolia Michaux, V. champinii Planch.

V. amurensis Rupr., V. ficifolia Bunge, V. romaneti Romanet du Caillaud, V. piasezkii Maximovicz,V. davidii (Romanet du Caillaud) Föex, V. davidii var. cyanocarpa Gagnep.

šedá hniloba hroznů révy (Botrytis cinerea)

V. riparia Michaux, V. rupestris Scheele, Muscadinia rotundifolia Michaux

V. vinifera L.

bakteriální nádorovitost (Agrobacterium)

V. riparia Michaux

V. amurensis Rupr.

Pierceho choroba

V. arizonica Engelmann

Tab. 2.4 Přehled zdrojů rezistence k abiotickým a biotickým stresovým faktorům v rámci rodu Vitis (MAUL, 2010)

Využití molekulární genetiky umožnilo identifikaci genů rezistence a jejich využití ve šlechtění révy na odolnost vůči chorobám a škůdcům.

Patrně nejdůležitějším zdrojem rezistence k houbovým chorobám a škůdcům révy je druh Muscadinia rotundifolia, u většiny křížení se však v počátcích šlechtění projevovala vysoká sterilita hybridů (OLMO, 1971).

V roce 1919 šlechtitel L. R. DETJEN ze Severní Karolíny vyšlechtil první mezidruhový hybrid Vitis vinifera × Muscadinia rotundifolia s využitím odrůdy Vitis vinifera Malaga jako samičího rodiče (DETJEN, 1919). Jeden z potomků – NC 6-15 – byl později využit jako rezistentní rodič v řadě zpětných křížení s odrůdami V. vinifera.

Do dědičnosti rezistence k padlí révy u Muscadinia rotundifolia hlouběji pronikl teprve BOUQUET (1986). Zjistil, že se rezistence řídí jedním dominantním lokusem (jedním konkrétním místem genu na chromozomu). Tento lokus nazval Run1 (Resistence to Uncinula necator 1) a realizoval zpětná křížení s Vitis vinifera, aby tento lokus do genomu révy vinné přenesl. Dědičnost rezistence v hybridech odvozených od Muscadinia rotundifolia hodnotili PAQUET aj. (2001) a ve všech populacích prokázali segregaci znaků rezistence k padlí révy v poměru 1 : 1 (citlivé : rezistentní). Objev monogenní rezistence vůči padlí a znalost štěpného poměru tohoto znaku výrazně přispěly ke zrychlení šlechtění.

Následující studie identifikovaly u Muscadinia rotundifolia další rezistentní lokusy označené Rpv1 (Resistence to Plasmopara viticola 1) na chromozomu 12 (BARKER aj., 2005) a rovněž Rpv2 (Resistence to Plasmopara viticola 2) na chromozomu 18.

Obr. 2.4 Kříženec s využitím Muscadinia rotundifolia

Hledání genů rezistence postupovalo také u odrůd evropské révy vinné. Např. FILIPENKO a STIN (1977) publikovali rezistenci k padlí révy u odrůdy Vitis vinifera Dzhandzhal kara. Později HOFFMANN aj. (2008) zjistili přítomnost jednoduché dominantní alely, tj. konkrétní varianty genu, označené Ren1 (Resistence to Erysiphe necator 1) u odrůdy Kishmish vatkana a COLEMAN aj. (2009) u odrůdy Dzhandzhal kara. Objev genu Ren1 otevřel nové příležitosti v konvenčním šlechtění, neboť může být během jedné generace zapojen do nového potomstva, aniž by narušil čistotu genomu V. vinifera.

patogen

gen rezistence

autor

plíseň révy

Rpv1 – Muscadinia rotundifolia

MERDINOGLU aj. (2003)

Rpv2 – Muscadinia rotundifolia

WIEDEMANN-MERDINOGLU aj. (2006), BELLIN aj. (2010)

Rpv3 – Regent

Rpv3 – Bianca

WELTER aj. (2007), BELLIN aj. (2009)

Rpv4 – Regent

WELTER aj. (2007)

Rpv5 – Vitis riparia

MARGUERIT aj. (2009)

Rpv6 – Vitis riparia

MARGUERIT aj. (2009)

Rpv7 – Bianca

BELLIN aj. (2009)

Rpv8 – Vitis riparia

MOREIRA aj. (2010)

Rpv9 – Vitis riparia

MOREIRA aj. (2010)

Rpv10 – Vitis amurensis

SCHWANDER aj. (publikace v přípravě)

padlí révy

Ren1 – Kishmish vatkana, Dzhandzhal Kara

HOFFMANN aj. (2008), COLEMAN aj. (2009)

Ren2 – Illinois 547-1

DALBO aj. (2001)

Ren3 – Regent

WELTER aj. (2007)

Ren4 – Vitis romanetii

RAMMING aj. (2011)

Run1 – Muscadinia rotundifolia

BOUQUET (1986), PAUQUET aj. (2001)

révokaz

Rdv1 – Börner

HAUSMANN aj. (2010)

Tab. 2.5 Souhrn doposud zmapovaných genů rezistence k houbovým chorobám a škůdcům (zdroj: www.vivc.de)

Gen rezistence Rpv3 (Resistence to Plasmopara viticola 3) byl poprvé identifikován při mapování populace hybridů Regent × Frankovka (FISCHER aj., 2004). BELLIN aj. (2009) soudí, že za odolnost odrůdy Bianca k Plasmopara viticola odpovídá také jeden dominantní gen. Tato rezistence se shoduje s Rpv3 odrůdy Regent. Rezistentní alela Rpv3 vyvolá hypersenzitivní reakci do 48 hodin po inokulaci (naočkování) listů a výsledkem jsou nekrotické skvrny, které lze považovat za fenotypový projev alely Rpv3.

Předmětem zkoumání je samozřejmě i odolnost révy vůči révokazu. Nová podnožová odrůda Börner (V. riparia × V. cinerea) vykazuje po napadení révokazem hypersenzitivní reakci s lokálními nekrózami (VAN HEESWIJCK aj., 2003), které vedou k vysoké nebo absolutní rezistenci. Existuje předpoklad, že se tento znak přenáší od Vitis cinerea (ZHANG, aj., 2009). Odrůda Börner dokonce disponuje vysokou odolností kořenů ke všem formám révokazu, které se kdy testovaly (SCHMIDT a RÜHL, 2003, SCHMIDT aj., 2003). Gen rezistence k révokazu zjištěný u podnože Börner byl označen jako Rdv1 (HAUSMANN aj. 2010) a tyto závěry mohou být rovněž využitelné v praktickém šlechtění.

Získané poznatky umožňují při vícenásobném křížení přenášet geny rezistence do jednoho genotypu a zefektivnit tak šlechtitelský proces.

Obr. 2.5 Regent – zdroj genů rezistence Rpv3, Rpv4 a Ren3

Obr. 2.6 Bianca – zdroj genů rezistence Rpv3 a Rpv7

Obr. 2.7 Börner – zdroj genu rezistence Rdv1

3 Odrůdy révy vinné

Vinohradnictví a vinařství v ČR je, podobně jako v Rakousku, Německu nebo na Slovensku, založeno především na výrobě odrůdových vín, a sortiment odrůd je proto velmi rozsáhlý. Moderní vinohradnictví spočívá nejen ve správném výběru odrůdy s ohledem na požadavky konzumentů, ale také k podmínkám stanoviště. Pokud neexistuje harmonický vztah mezi odrůdou a stanovištěm, nelze dopěstovat kvalitní hrozny.

V celosvětovém měřítku existuje přibližně 15 tisíc odrůd révy vinné. Počet komerčně a velkovýrobně pěstovaných je však výrazně nižší. V ČR se pěstují tradiční odrůdy světového sortimentu a nové odrůdy vyšlechtěné v tuzemsku i zahraničí. Ve Státní odrůdové knize jsou zaregistrovány také stolní odrůdy révy vinné a tzv. PIWI odrůdy (z něm. pilzwiderstandsfähige Rebsorten), což je označení odrůd odolných proti houbovým chorobám.

3.1 Základní dělení odrůd

Odrůdy révy se dělí podle využití na podnožové, moštové, stolní a odrůdy pro výrobu hrozinek.

Podnožové odrůdy

Podnože se ve vinohradnictví používají od dob rozšíření mšičky révokazu do Evropy. Tvoří kořenový systém révy vinné, ale nevyužívají se pro produkci hroznů. U podnoží je důležitá především výtěžnost kvalitního jednoletého dřeva v podnožové vinici. Jednoleté dřevo se potom využívá ve formě podnožových řízků při roubování a výrobě révových sazenic. Popis podnoží je možné najít v kapitole 12 o výsadbě révy vinné.

Moštové odrůdy

Tyto odrůdy slouží zejména pro výrobu vína, burčáku, moštů a jiných nealkoholických nápojů vyrobených z hroznů. Mají obvykle menší až střední velikost hroznu a menší bobule. V hroznu bývají bobule hustě nebo středně hustě uspořádané, nemají pevnou dužninu, ale jsou šťavnaté. Pevná dužnina by znatelně snižovala výlisnost, tj. objem moštu získaný lisováním hroznů.

Stolní odrůdy

Pro přímý konzum hroznů se pěstují stolní odrůdy. Vyznačují se velkými bobulemi středně hustě až volněji uspořádanými ve velkých hroznech. Při základu třapiny bývají hrozny výrazněji rozvětvené. Bobule mají pevnou, masitou dužninu a mohou být i bezsemenné. Bezsemennost patří k atraktivním vlastnostem stolních odrůd a rozlišuje se na dva základní typy – partenokarpii a stenospermokarpii. První představuje tvorbu plodů bez předchozího oplození vajíčka a partenokarpické odrůdy vytváří obvykle bobule menší, ale zcela bezsemenné. Při stenospermokarpii dojde k oplození vajíčka a bobule se vyvíjejí se semeny. V určitém vývojovém stadiu však embryo v semenech zanikne a semena přestanou růst. Při brzkém zastavení vývoje bývají semena malá a měkká, při pozdějším mohou být větší a konzument je více vnímá. Vzhledem k velikosti bobulí jsou stenospermokarpické odrůdy pro pěstitele i šlechtitele zajímavější.

Odrůdy pro produkci hrozinek

Hrozinky produkují zpravidla bezsemenné odrůdy, jejichž plody jsou vhodné k sušení. K nejznámějším se řadí odrůda Sultanina, která produkuje světle hnědé hrozinky a Black Corinth, jež vytváří tmavé hrozinky.

3.2 Registrace odrůd v ČR

Registrace odrůd se stala základním předpokladem uznávání a uvádění rozmnožovacího materiálu odrůd révy vinné do oběhu. Pro pěstitele a další uživatele odrůd je registrace nejen zárukou užitné hodnoty odrůdy, odpovídající kvality rozmnožovacího materiálu, ale i ochrany zdraví lidí, zvířat, rostlin a životního prostředí.

Vyhláška č. 28/2010 Sb., která upravila některé základní podmínky pro pěstovaní odrůd révy vinné a výrobu jakostního vína, uvádí, že „seznam moštových odrůd révy vinné, ze kterých je dovoleno vyrábět jakostní víno stanovené oblasti, je veden ve Státní odrůdové knize nebo v Odrůdových knihách ostatních zemí Evropských společenství. Odrůdy révy vinné musí splňovat podmínky stanovené předpisem Evropských společenství pro zatřídění moštových odrůd.“

Na základě této úpravy je tedy možné pro výrobu vína pěstovat také odrůdy registrované v zemích EU, které však u nás řízením o registraci odrůdy neprošly. Jde např. o odrůdy Chenin blanc, Viognier, Semillon, Shiraz, Carmenére, Merzling, Solaris, Johanniter atd., jež se v ČR již pěstují.

V minulosti bylo možné z těchto odrůd vyrábět pouze zemské víno, tj. víno uváděné pod zeměpisným označením – české zemské víno nebo moravské zemské víno. Odrůdy, z nichž dnes lze produkovat takové víno, upravuje rovněž vyhláška č. 28/2010 Sb. Nyní jde pouze o staré krajové odrůdy révy vinné a některá novošlechtění, jež neprošla řízením o registraci odrůdy – Bílý Portugal, Damascenka, Kamenorůžák bílý, Mladen, Modrava, Modrý Janek, Prachttraube, Ranuše muškátová, Ryzlink buketový, Rulenka, Šedý Portugal, Tramín bílý, Veltlínské červenobílé.

Aby se nově vyšlechtěné odrůdy mohly pěstovat pro výrobu jakostního vína nebo produkci stolních hroznů, musí úspěšně projít řízením o registraci odrůdy podle zákona č. 219/2003 Sb., o uvádění osiva a sadby pěstovaných rostlin do oběhu a o změně některých zákonů (zákon o oběhu osiva a sadby) ze dne 25. června 2003, ve znění zákona č. 444/2005 Sb., zákona č. 178/2006 Sb. a zákona 299/2007 Sb. O registraci odrůdy rozhoduje Ústřední kontrolní a zkušební ústav zemědělský (ÚKZUZ) prostřednictvím Národního odrůdového úřadu. Odrůdy registrované v ČR jsou uvedeny a pravidelně publikovány v Seznamu odrůd zapsaném ve Státní odrůdové knize a zveřejněny na webové stránce www.ukzuz.cz.

Zkoušky pro registraci odrůdy spočívají ve zjištění odlišnosti, uniformity, stálosti a užitných hodnot nové odrůdy. Provádí je ÚKZUZ, a to podle následujících definic:

Odrůda je považována za odlišnou, jestliže se zřetelně liší projevem nejméně jednoho znaku od každé jiné odrůdy známé v Evropských společenstvích.

Odrůda je považována za uniformní, jestliže je dostatečně jednotná v projevu znaků, které se zahrnují do zkoušení odlišnosti, jakož i znaků používaných k popisu odrůdy, s ohledem na zvláštnosti jejího generativního nebo vegetativního rozmnožování.

Odrůda je považována za stálou, jestliže v projevu znaků, které se zahrnují do zkoušení odlišnosti, jakož i znaků používaných k popisu odrůdy, zůstává beze změny, nebo v případě zvláštního rozmnožovacího cyklu na konci každého takového cyklu.

Odrůda má užitnou hodnotu, představuje-li souhrnem svých vlastností ve srovnání s jinými registrovanými odrůdami alespoň v některé pěstitelské oblasti zřejmý přínos pro pěstování nebo pro její využití či pro produkty od ní odvozené. Vykazuje-li odrůda některé vynikající vlastnosti, může být od některých horších vlastností odhlédnuto.

Pro registraci odrůdy je důležité zajistit její udržování. Po dobu registrace musí být odrůda udržována v ČR nebo v členském státě. Pokud je udržována v jiném státě, musí být zajištěna rovnocenná kontrola udržovacího šlechtění. Odrůda může být udržována jedním i více udržovateli. Ve Státní odrůdové knize mohou být zapsáni všichni udržovatelé registrované odrůdy, nejméně však jeden. U odrůd révy se také zapisuje označení a udržovatel jejich klonů. Odrůdy révy vinné je možné právně chránit pomocí národního odrůdového práva nebo odrůdového práva Společenství. Ochrana práv k odrůdám zajišťuje držiteli šlechtitelského osvědčení výlučné právo k využívání chráněné odrůdy. Tento držitel může jiné osobě poskytnout souhlas s využíváním chráněné odrůdy a stanovit výši licenčních poplatků za využívání odrůdy. Ochranná práva lze udělit odrůdě, která splňuje podmínky odlišnosti, uniformity, stálosti (zkr. DUS) a novosti a má vyhovující název (zdroj: www.ukzuz.cz).

3.3 Moštové odrůdy révy vinné zapsané ve Státní odrůdové knize ČR

V ČR bylo k 1. 12. 2010 ve Státní odrůdové knize zapsáno 26 odrůd pro výrobu bílých vín a 20 odrůd pro výrobu červených vín.

odrůda

zrání

kategorie ranosti

požadavky na stanoviště

odolnost vůči zimním mrazům

odolnost k plísni révy

odolnost vůči padlí révy

odolnost vůči šedé hnilobě hroznů révy

Aurelius

konec IX.–začátek X.

SR

střední

dobrá

nízká

velmi nízká

nízká

Auxerrois

konec IX.

SR

střední

dobrá

střední

nízká

nízká

Děvín

konec IX.–začátek X.

S

střední

dobrá

nízká

velmi nízká

nízká

Hibernal

polovina X.

S

vysoké

velmi dobrá

dobrá

velmi dobrá

velmi dobrá

Chardonnay

konec IX.–začátek X.

SR

střední

dobrá

střední

nízká

střední

Irsai Oliver

3. dekáda VIII.

VR

nízké

střední

nízká

nízká

střední

Kerner

konec IX.

SR

střední

dobrá

nízká

velmi nízká

nízká

Lena

1. a 2. dekáda IX.

R

nízké

střední

nízká

nízká

střední

Malverina

1. a 2. dekáda X.

P

vysoké

dobrá

dobrá

dobrá

dobrá

Müller Thurgau

2. a 3. dekáda IX.

SR

střední

střední

velmi nízká

velmi nízká

nízká

Muškát moravský

1. a 2. dekáda IX.

SR

nízké

velmi dobrá

střední

nízká

nízká

Muškát Ottonel

2. a 3. dekáda IX.

S

střední

velmi dobrá

nízká

nízká

nízká

Neburské

konec IX.–začátek X.

S

střední

střední

nízká

velmi nízká

velmi nízká

Pálava

konec IX.–začátek X.

S

střední

střední

nízká

velmi nízká

střední

Rinot

2. a 3. dekáda IX.

SR

střední

dobrá

velmi dobrá

dobrá

dobrá

Rulandské bílé

1. a 2. dekáda X.

S

vysoké

střední

nízká

velmi nízká

střední

Rulandské šedé

konec IX.–začátek X.

SR

střední

dobrá

střední

nízká

nízká

Ryzlink rýnský

2. a 3. dekáda X.

SP

vysoké

velmi dobrá

střední

střední

nízká

Ryzlink vlašský

2. a 3. dekáda X.

SP

vysoké

dobrá

střední

nízká

nízká

Sauvignon

konec IX.–začátek X.

SP

vysoké

střední

nízká

nízká

velmi nízká

Sylvánské zelené

konec IX.–začátek X.

S

střední

střední

nízká

velmi nízká

nízká

Tramín červený

konec IX.–začátek X.

S

vysoké

dobrá

střední

nízká

střední

Veltlínské červené rané

2. a 3. dekáda IX.

R

nízké

střední

velmi nízká

nízká

velmi nízká

Veltlínské zelené

konec IX.–začátek X.

SP

střední

střední

nízká

velmi nízká

nízká

Veritas

konec IX.–začátek X.

S

střední

dobrá

střední

nízká

nízká

Vrboska

2. a 3. dekáda VIII.

VR

nízké

střední

nízká

nízká

velmi nízká

Tab. 3.1 Základní agrobiologické vlastnosti bílých moštových odrůd révy vinné zapsaných ve Státní odrůdové knize ČR

odrůda

zrání

kategorie ranosti

požadavky na stanoviště

odolnost proti zimním mrazům

odolnost vůči plísni révy

odolnost vůči padlí révy

odolnost vůči šedé hnilobě hroznů révy

Agni

1. a 2. dekáda IX.

VR

nízké

dobrá

střední

nízká

velmi nízká

Alibernet

1. a 2. dekáda X.

P

vysoké

dobrá

nízká

nízká

střední

André

2. a 3. dekáda X.

P

vysoké

dobrá

střední

nízká

střední

Ariana

konec IX.–začátek X.

S

střední

střední

nízká

nízká

velmi nízká

Cabernet Moravia

2. a 3. dekáda X.

SP

vysoké

střední

nízká

velmi nízká

střední

Cabernet Sauvignon

2. a 3. dekáda X.

SP

vysoké

střední

střední

nízká

střední

Cerason

1. a 2. dekáda X.

S

vysoké

dobrá

velmi dobrá

velmi dobrá

dobrá

Domina

3. dekáda IX.

SR

střední

střední

nízká

nízká

velmi nízká

Dornfelder

1. dekáda X.

S

střední

dobrá

velmi nízká

velmi nízká

střední

Frankovka

2. a 3. dekáda X.

SP

vysoké

střední

nízká

velmi nízká

střední

Fratava

1. dekáda X.

S

střední

dobrá

nízká

nízká

střední

Laurot

2. a 3. dekáda X.

S

vysoké

dobrá

velmi dobrá

velmi dobrá

velmi dobrá

Merlot

2. a 3. dekáda X.

SP

vysoké

střední

nízká

velmi nízká

střední

Modrý Portugal

konec IX.–začátek X.

S

střední

střední

velmi nízká

velmi nízká

nízká

Nativa

konec IX.–začátek X.

S

dobrá

dobrá

dobrá

dobrá

střední

Neronet

konec IX.

S

střední

střední

střední

nízká

nízká

Rubinet

3. dekáda IX.

SR

střední

střední

střední

nízká

střední

Rulandské modré

konec IX.–začátek X.

S

vysoké

dobrá

nízká

nízká

nízká

Sevar

2. dekáda IX.

SR

střední

dobrá

dobrá

velmi dobrá

dobrá

Svatovavřinecké

konec IX.–začátek X.

S

střední

střední

nízká

velmi nízká

velmi nízká

Zweigeltrebe

1. dekáda X.

S

střední

dobrá

velmi nízká

nízká

nízká

Tab. 3.2 Základní agrobiologické vlastnosti modrých moštových odrůd révy vinné zapsaných ve Státní odrůdové knize ČR

odrůda

zatížení plodnými očky (počet oček na m2)

požadavky na regulaci násady hroznů v době vegetace

požadavky na odlistění zóny hroznů v době vegetace

obsah titrovatelných kyselin v hroznech (g/l)

obsah kyselin v hroznech

Aurelius

6–8

nízké

střední

6–8

střední

Auxerrois

6–8, 8–10

nízké

střední

6–8

střední

Děvín

6–8

nízké

střední

5–8

nízký

Hibernal

4–6, 6–8

střední

vysoké

7–11

vysoký

Chardonnay

6–8

střední

střední

7–11

vysoký

Irsai Oliver

6–8, 8–10

nízké

nízké

4–7

nízký

Kerner

6–8

nízké

střední

7–9

střední

Lena

6–8

nízké

nízké

6–8

střední

Malverina

4–6, 6–8

vysoké

vysoké

8–12

vysoký

Müller Thurgau

6–8

nízké

nízké

5–8

nízký

Muškát moravský

6–8, 8–10

nízké

nízké

5–8

nízký

Muškát Ottonel

6–8, 8–10

nízké

nízké

6–8

střední

Neuburské

6–8

nízké

střední

7–10

střední

Pálava

4–6, 6–8

vysoké

vysoké

5–8

nízký

Rinot

6–8

střední

střední

7–9

střední

Rulandské bílé

4–6, 6–8

střední

vysoké

8–13

vysoký

Rulandské šedé

6–8

střední

vysoké

6–9

střední

Ryzlink rýnský

4–6, 6–8

vysoké

vysoké

8–13

vysoký

Ryzlink vlašský

4–6, 6–8

vysoké

vysoké

8–13

vysoký

Sauvignon

4–6, 6–8

vysoké

vysoké

8–13

vysoký

Sylvánské zelené

6–8

střední

vysoké

7–10

střední

Tramín červený

6–8

střední

vysoké

5–7

nízký

Veltlínské červené rané

6–8, 8–10

nízké

nízké

5–7

nízký

Veltlínské zelené

4–6, 6–8

střední

střední

6–10

střední

Veritas

6–8

nízké

střední

7–9

střední

Vrboska

8–10

nízké

nízké

4–6

nízký

Tab. 3.3 Základní agrotechnické vlastnosti bílých moštových odrůd révy vinné zapsaných ve Státní odrůdové knize ČR

odrůda

zatížení plodnými očky (počet oček na m2)

požadavky na regulaci násady hroznů v době vegetace

požadavky na odlistění zóny hroznů v době vegetace

obsah titrovatelných kyselin v hroznech (g/l)

obsah kyselin v hroznech

Agni

8–10

nízké

střední

5–7

nízké

Alibernet

4–6

vysoké

vysoké

9–12

vysoké

André

4–6

vysoké

vysoké

7–10

vysoké

Ariana

6–8

střední

vysoké

6–9

střední

Cabernet Moravia

4–6

vysoké

vysoké

6–8

střední

Cabernet Sauvignon

4–6

vysoké

vysoké

6–9

střední

Cerason

4–6

vysoké

vysoké

9–11

vysoké

Domina

6–8

střední

střední

5–7

nízké

Dornfelder

6–8

vysoké

vysoké

4–6

nízké

Frankovka

4–6

vysoké

vysoké

7–10

vysoké

Fratava

6–8

střední

vysoké

6–9

střední

Laurot

4–6

vysoké

vysoké

9–11

vysoké

Merlot

4–6

vysoké

vysoké

7–9

střední

Modrý Portugal

6–8

střední

střední

6–8

střední

Nativa

6–8

střední

střední

6–9

střední

Neronet

6–8

střední

střední

6–8

střední

Rubinet

6–8, 8–10

nízké

střední

5–7

nízké

Rulandské modré

4–6, 6–8

střední

vysoké

8–10

vysoké

Sevar

6–8

střední

střední

5–7

nízké

Svatovavřinecké

6–8

střední

střední

7–10

střední

Zweigeltrebe

4–6, 6–8

střední

vysoké

6–9

střední

Tab. 3.4 Základní agrotechnické vlastnosti modrých moštových odrůd révy vinné zapsanýchve Státní odrůdové knize ČR

Obr. 3.1 Cabernet Moravia

Obr. 3.2 Cerason

Obr. 3.3 Rinot

Obr. 3.4 Malverina

Obr. 3.5 Sevar

Obr. 3.6 Hibernal

Obr. 3.7 Fratava

Obr. 3.8 Laurot

Obr. 3.9 Nativa

Obr. 3.10 Rubinet

Obr. 3.11 Pálava

Obr. 3.12 Muškát moravský

Při výběru odrůd pro nové výsadby je důležitá znalost některých agrobiologických vlastností a termínů.

Zrání

Dobu zrání určuje tzv. technologická zralost, při níž cukernatost, kyseliny, pH, aromatická a fenolická zralost jsou v optimálním stavu ve vztahu k výrobě vína nebo sklizni stolních hroznů k přímé konzumaci.

Ranost

Ranost odrůdy lze rozlišit podle dvou kritérií. Prvním je součet dnů, které daná odrůda potřebuje od začátku rašení po plnou zralost, a druhým suma aktivních teplot odrůdy, neboli SAT – tu odrůda vyžaduje od rašení po plnou zralost (SAT odrůdy = součet průměrných denních teplot za dny mezi rašením révy a sklizní hroznů, kdy vystupuje průměrná denní teplota nad 10 ºC).

kategorie ranosti

počet dnů pro dosažení zralosti hroznů

suma aktivních teplot (SAT) ve °C

velmi rané (VR)

105–115

2200–2400

rané (R)

115–125

2400–2600

středně rané (SR)

125–130

2600–2700

střední (S)

130–135

2700–2800

středně pozdní (SP)

135–140

2800–2900

pozdní (P)

140–145

2900–3000

velmi pozdní (VP)

145 a více

3000 a více

Tab. 3.5 Rozdělení ranosti odrůd a suma aktivních teplot podle POSPÍŠILOVÉ (1981)

Požadavky na stanoviště

Nízké – odrůdu lze pěstovat ve všech vinařských podoblastech ČR. Nemá zvláštní nároky na topografické a půdní podmínky, vyžaduje však svahovité polohy.

Střední – odrůda se pěstuje ve všech vinařských podoblastech ČR. Potřebuje svahovité pozemky s J, JV nebo JZ expozicí a dobrým osluněním, vyznačuje se určitými odrůdově specifickými požadavky na půdní podmínky.

Vysoké – odrůda je určena pouze do kvalitních lokalit – terroir, výhradně na svahovité pozemky s J, JV nebo JZ expozicí a dobrým osluněním, s vyššími odrůdově specifickými požadavky na půdní podmínky.

Odolnost vůči zimním mrazům

Nízká – odrůda citlivá na zimní mrazy, bývá poškozována teplotami již okolo –15 ºC.

Střední – poškozována teplotami od –18 ºC.

Vysoká – odrůda dobře odolná vůči zimním mrazům, hranice poškození pod –21 ºC.

Odolnost proti plísni révy, padlí révy a šedé hnilobě hroznů

Velmi nízká – odrůdy evropské révy vinné (Vitis vinifera L.) velice citlivé na houbové choroby, nutnost využít všechny možnosti přímé a nepřímé ochrany; rozvoj choroby bývá intenzivní.

Nízká – odrůdy evropské révy vinné (Vitis vinifera L.) citlivé na houbové choroby, vyžadují důslednou, pravidelnou a kvalitní ochranu.

Střední – odrůdy evropské révy vinné (Vitis vinifera L.) středně citlivé na houbové choroby; potřeba pravidelné a kvalitní ochrany.

Vysoká – odrůdy se zvýšenou odolností vůči houbovým chorobám (PIWI odrůdy) disponující vysokou rezistencí; v závislosti na podmínkách stanoviště je lze pěstovat s nižším podílem chemické ochrany nebo s využitím pomocných látek.

Velmi vysoká – odrůdy se zvýšenou odolností vůči houbovým chorobám a disponující velmi vysokou rezistencí; v závislosti na podmínkách stanoviště je lze pěstovat bez nebo s nižším podílem chemické ochrany či s využitím pomocných látek.

Zatížení plodnými očky

U některých odrůd může být uvedeno více stupňů zatížení v závislosti na předpokládaném jakostním stupni vína. Při produkci hroznů na výrobu jakostního vína je možné volit vyšší zatížení než pro produkci jakostního vína s přívlastkem: nízké: 4–6 oček na m2, střední: 6–8 oček/m2, vysoké: 8–10 oček na m2.

Požadavky na regulaci násady hroznů v průběhu vegetace

Nízké – odrůda nevyžaduje doplňkovou regulaci násady hroznů v průběhu vegetace prakticky v žádném ročníku. Dostačuje regulace počtem oček při zimním řezu a v rámci podlomu.

Střední – odrůda potřebuje doplňkovou regulaci násady hroznů v průběhu vegetace v závislosti na průběhu počasí v daném ročníku. V ročnících s méně příznivým průběhem klimatických parametrů je nutná regulace násady probírkou hroznů během vegetace.

Vysoké – k získání vysoce kvalitních hroznů (produkce přívlastkových vín) je vhodné regulovat násady hroznů pravidelně. Jedná se často o odrůdy s větším hroznem nebo o středně pozdní a pozdní odrůdy. U nich se praktikuje regulace při zimním řezu, podlomu a v průběhu vegetace.

Požadavky na odlistění zóny hroznů

Nízké – odrůda nevyžaduje odlistění zóny hroznů, dostačuje odstranění zálistků v této zóně. Odlistění by mohlo negativně ovlivňovat obsah kyselin a aromatickou kvalitu hroznů.

Střední – odrůda vyžaduje odlistění zóny hroznů v závislosti na vývoji počasí v ročníku. K odlistění přistupujeme v horších ročnících, a to s cílem získat harmonický obsah a poměr kyselin, antokyanových barviv a tříslovin v hroznech. V zóně hroznů vždy odstraňujeme zálistky.

Vysoké – odrůda potřebuje odstranění zálistků a odlistění (1–3 listy) v zóně hroznů kvůli optimalizaci obsahu kyselin, aromatické zralosti, vývoje antokyanů a tříslovin.

3.4 Stolní odrůdy révy vinné

Stolní odrůdy révy vinné zapsané ve Státní odrůdové knize mohou být určeny pro velkovýrobní pěstování (viz tab. 3.6).

název odrůdy

rok zápisu

udělení ochranných práv odrůdě

doporučované zatížení (počet oček na m2)

Arkadia

2001

–

4–6

Diamant

1998

1998

4–6

Chrupka bílá

1941

–

6–8

Chrupka červená

1941

–

6–8

Julski biser

1972

–

6–8

Olšava

1988

2004

4–6

Panonia Kincse

1980

–

4–6

Pola

2001

–

4–6

Vitra

1993

–

4–6

Tab. 3.6 Stolní odrůdy zapsané ve Státní odrůdové knize ČR

Arkadia (Moldova × Cardinal)

Velkoplodá stolní odrůda ukrajinského původu s velkým až velmi velkým hroznem, u základu třapiny rozvětveným, rovnoměrně hustým. Bobule velká, vejčitá, zelenožlutá, v plné zralosti až žlutá. Dužnina pevná, silná, chrupkavá. Dozrává koncem srpna až začátkem září. Vyžaduje dostatečně teplá a chráněná stanoviště, nejvhodnější jsou slunné svahovité polohy a hlinité či hlinitopísčité půdy s dostatečnou vodní jímavostí. Vyznačuje se pouze střední až nižší odolností vůči zimním mrazům. Patří mezi PIWI odrůdy, odolnost proti plísni révy a padlí révy bývá dobrá. Arkadia se uplatní při pěstování na středním vedení, ale také na pergolách. Při vysoké násadě hroznů je vhodná regulace během vegetace, v suchých ročnících doplňková kapková závlaha.

Obr. 3.14 Arkadia

Diamant (Julski biser × Panonia Kincse)

Velkoplodá stolní odrůda slovenského původu se značně velkým, kuželovitým a řidším hroznem. Bobule velká, oválná, symetrická, žlutozelená se zaokrouhleným vrcholem. Hrozny dozrávají koncem srpna až začátkem září. Jde o odrůdu náročnější na stanoviště, které se daří v dobrých pěstitelských polohách, nejlépe na svahovitých pozemcích s hlubokými, výživnými půdami, dobře zásobovanými vodou. Odolnost proti zimním mrazům vykazuje střední až dobrou. Z houbových chorob je Diamant nejcitlivější na poškození plísní révy a padlím révy. Odrůdu lze pěstovat na středním nebo vysokém vedení s řezem na dlouhé tažně nebo na pergolách.

Chrupka bílá

Jedna z nejstarších odrůd révy vinné. Středně velký až velký, válcovitý nebo válcovitě kuželovitý hrozen má rozvětvenou hlavní osu třapiny a někdy vytváří i křidélko. Bobule je středně velká, kulatá, pravidelná, barva je zelenožlutá, na sluneční straně s hnědým líčkem. Dozrává v první polovině září a vyznačuje se velmi dobrou mrazuodolností. Chrupka bílá potřebuje středně dobré svahovité pozemky, ideálně dostatečně osluněné svahy chráněné proti větru. Nejvhodnější pro pěstování bývají půdy písčitohlinité nebo skeletové, dostatečně hluboké a dobře zásobované živinami. Pěstuje se většinou na středním nebo vysokém vedení s řezem na jeden tažeň. Patří mezi odrůdy evropské révy vinné a je vhodná i do okrajových oblastí pěstování.

Chrupka červená

Hrozen je středně velký a středně hustý, válcovitý nebo válcovitě kuželovitý, s hlavní osou třapiny, při jejímž základu vzniká křidélko. Bobule je středně velká až velká a kulatá, růžové až tmavočervené barvy. Odrůda dozrává v první polovině září a na polohu je středně náročná. Nejvhodnější k výsadbě jsou svahovité a dobře osluněné pozemky s úrodnými půdami s dostatkem vláhy a tepla. Pěstuje se na středním vedení s řezem na jeden tažeň. Podle půdních podmínek stanoviště lze použít prakticky všechny podnože.

Julski biser (Afuz Ali × Hybrid III/2)

Julski biser je odrůda bulharského původu se středně velkým až velkým, válcovitým až kuželovitým, rozvětveným a středně hustým hroznem. Středně velká zelenožlutá bobule má pravidelný elipsovitý tvar. Dozrává v první polovině září a má vysoké požadavky na stanoviště. Jedním z důvodů bývá i vyšší citlivost na poškození zimními mrazy. Vyžaduje slunné svahovité polohy. Odrůda je vhodná převážně pro velké tvary, především pro pěstování na pergolách, kde vytváří větší zásobu starého dřeva. Příliš přetížené keře produkují vzhledově i kvalitativně špatné hrozny.

Olšava (Kossuth Lájos × Boskolena)

Odrůdu ze Šlechtitelské stanice vinařské v Polešovicích charakterizuje velký hrozen, většinou válcovitého tvaru, někdy mírně kuželovitého. Kulatá až mírně oválná, v plné zralosti modročervená bobule s masitou, šťavnatou a harmonickou dužninou. Dozrává v polovině září. Daří se jí v hlinitopísčité a hlinité půdě s dostatečnou vláhou. S ohledem na slabší růst keřů potřebuje dobrou zásobu živin, u suchých půd doplňkovou závlahu. Pěstuje se nejčastěji na vedení s řezem na jeden tažeň nebo na různých modifikacích pergol. U všech způsobů vedení se odstraňují zálistky v zóně hroznů a zejména při pěstování na pergolách je třeba regulovat násady. Keře se nesmí přetěžovat.

Panonia Kincse (Královna vinic × Cegléd szépé)

Původem maďarská odrůda s velkým, válcovitě kuželovitým hroznem, který je rovnoměrně hustý až řidší, u báze třapiny rozvětvený. Žlutá bobule bývá velká, elipsovitá, pravidelná, se zaokrouhleným vrcholem a slupkou srostlou s pevnou a poměrně šťavnatou dužninou. Dozrává v 1. polovině září a na stanoviště má velice vysoké nároky. Lze ji pěstovat pouze na velmi teplých stanovištích, kde neklesají výrazně zimní teploty. Půdy jí vyhovují nejlépe hluboké, hlinitopísčité, dobře zásobované vodou i živinami. Doporučuje se pěstování ve tvaru pergoly, která zároveň vytváří v zahradě nebo v blízkosti domu příjemné prostředí. Odrůdu lze pěstovat i na středním nebo vysokém vedení s řezem na tažně. Při tomto pěstitelském tvaru se regulují násady hroznů, tzn. ponechá se vždy pouze jeden nejlépe vyvinutý hrozen na letorostu.

Pola (Poběda × Košutův hrozen)

Odrůda pochází ze Šlechtitelské stanice vinařské v Polešovicích. Velký, středně hustý hrozen atraktivního vzhledu má třapinu u základu rozvětvenou. Bobule je velká, krátce oválná až oválná, voskovitě ojíněná a červenomodrá. Chutná neutrálně, harmonicky, v některých případech i jemně aromaticky. Dozrává v 1. polovině září. Daří se jí na chráněných a dobře osluněných místech. Na půdu má nižší nároky, snáší i sušší stanoviště, na nichž však vytvoří menší hrozny. Přínosem jsou proto půdy dobře vyhnojené a dostatečně zásobované vodou. Odrůda se pěstuje na středním nebo vysokém vedení s řezem na tažně. Možné jsou i pergoly, zde se ale opět musí dbát, aby nebyly keře přetěžované. Vzhledem k hustému olistění a růstu zálistků je tato odrůda náročnější na zelené práce.

Obr. 3.13 Pola

Vitra (Poběda × Košutův hrozen)

Pro tuto odrůdu ze Šlechtitelské stanice vinařské v Polešovicích je charakteristický velký řidší hrozen, se středně dlouhou stopkou a velkou, oválnou bobulí s pevnou a šťavnatou dužninou, bez zvláštních aromatických látek. Při venkovním pěstování se bobule zbarvují tmavě červenofialově, ve skleníku jsou světlejší. Ve skleníkových podmínkách dozrává koncem srpna, venku v 1. polovině září. Pro pěstování jsou příhodné svahovité pozemky nebo chráněná místa v zahradách s dostatkem slunce. Odrůda rovněž uvítá úrodnější a výživnější půdy s dostatečnou vlhkostí. Pěstování ve sklenících je možné ve všech oblastech.

3.5 PIWI odrůdy

Ve 2. polovině 19. století se do Evropy rozšířili původci nebezpečných houbových chorob – plísně révy [Plasmopara viticola (Berk&Curt.) Berl. & De Toni] a padlí révy (Erysiphe necator Schwein) – a také nebezpečný škůdce mšička révokaz. Během krátké doby zdecimovali významné plochy evropských vinic.

Producenti révových sazenic a výzkumníci se poté začali zabývat myšlenkou využít v boji s těmito nebezpečnými patogeny šlechtění. Jejich cílem bylo vytvoření „ideální révy“, která by měla dostatečnou rezistenci k uvedeným patogenům a poskytovala zároveň vysokou kvalitu hroznů a vína. Využití přirozené rezistence mělo být vhodnou alternativou k intenzivnímu používání pesticidů proti chorobám révy vinné.

V počátcích šlechtění na rezistenci bylo založení genů odolnosti k plísni, padlí i révokazu považováno za polygenní, a získání ideální révy bylo proto velmi obtížné. Požadovaného cíle nebylo navíc dosaženo. Šlechtitelské směry na tvorbu odrůd rezistentních k révokazu (podnoží) a odrůd disponujících zvýšenou odolností k houbovým chorobám se posléze rozdělily.

Protože plíseň révy (Plasmopara viticola) se v 19. století v evropských vinicích rychle rozšiřovala, směřovalo šlechtitelské úsilí především k tvorbě nových odrůd rezistentních vůči této chorobě, které by zároveň poskytovaly přijatelná vína (ALLEWELDT, 1980). Teprve kolem roku 1970 se přidalo šlechtění zvyšující odolnosti vůči padlí (KOZMA, 2002).

Zapojení světového genofondu odrůd révy vinné bylo nezbytnou podmínkou úspěšné realizace šlechtitelských programů. Divoké druhy (Vitis spp.) se již na počátku staly cennými genovými zdroji rezistence. Později byly do šlechtění zapojeny také asijské druhy, především Vitis amurensis Rupr.

Zavedení nových odrůd se zvýšenou odolností proti houbovým chorobám do praxe však nemělo vůbec jednoduchou cestu. Např. BECKER a ZIMMERMANN (1980) uvádějí, že odrůdy révy s genotypem amerických druhů (Vitis spp.) měly v Evropě negativní ohlas. Bylo tomu tak z několika důvodů. Staré francouzské hybridy z jednoduchého křížení amerických Vitis spp. s Vitis vinifera nebo ze zpětných křížení hybridů a odrůd Vitis vinifera produkovaly vína nižší kvality. Na druhé straně byly rezistentní k mrazu, houbovým chorobám a měly dobrý výnos. Dalším protiargumentem byla diskuse o zdravotní prospěšnosti hybridních vín. Podnět k ní daly pokusy, které prováděli BREIDER, WOLF, SCHMIDT (1965) s euro-americkými hybridy révy u slepic plemena Leghorn. V následné analýze BREIDER a WOLF (1967) uvádí škodlivé působení moštu z rezistentních hybridů a sloučeniny, které vedly k vývojovým vadám a ovlivňovaly nervový systém slepic, nazývají biostatika. Toto negativní působení euro-amerických hybridů však velmi brzo vyvrátili SCHURH aj. (1968) a poté STOEWSAND aj. (1969). Konkrétně STOEWSAND aj. (1969) dokazují, že u hybridních odrůd nejsou přítomné vůbec žádné přirozené toxické látky. Negativní působení rezistentních odrůd tak vyvrací.

Na setkání expertní skupiny, které neslo název „Šlechtění révy vinné“ v Bordeaux v roce 1977 byla iniciována diskuse o vývoji odrůd rezistentních k houbovým chorobám a révokazu a o pojmenování těchto odrůd. Název „přímoplodící hybridy“ se vzhledem k minulosti jevil jako nevhodný. Na základě genealogického původu se proto začaly tyto odrůdy označovat jako vytvořené v rámci „interspecifického křížení“.

Šlechtění „interspecifických odrůd“ pokračovalo poměrně velkou intenzitou. V 90. letech 20. století došlo k registraci mnoha odrůd v Německu, Maďarsku, Jugoslávii, Rakousku, zemích bývalého Sovětského svazu i v ČR. Šlechtění se stalo zajímavé zejména pro okrajové vinohradnické oblasti, pro země střední a východní Evropy a biologicky hospodařící vinaře ve všech evropských zemích.

V rámci vinohradnické a vinařské legislativy EU však není pojem „interspecifická odrůda“ vymezen. Naopak Vitis spp., tj. druhy patřící do rodu Vitis, ze kterých je dovolena výroba jakostního vína, jsou v nařízení jasně vymezeny, a přiřazení odrůdy do botanického taxonu má být proto jednoznačné. Podle § 3 čl. 19 nařízení EK č. 1493/1999 je výroba jakostního vína v zemích EU povolena pouze z odrůd náležejících k botanickému druhu Vitis vinifera. Při registraci nových odrůd se zvýšenou odolností k houbovým chorobám došlo tedy k porovnání jejich morfologických znaků. Rozhodnutí, zda nově vyšlechtěná odrůda patří k botanickému druhu Vitis vinifera, bylo založeno na tzv. ampelografických znacích. Ty umožnily ověřit, jestli morfologické znaky nové odrůdy patří mezi znaky již existujících odrůd Vitis vinifera, což se potvrdilo. Od té doby se rezistentní odrůdy řadí do botanického druhu Vitis vinifera – réva vinná.

Aby se mezi pěstiteli posílil důraz na pozitivní vlastnosti rezistentních odrůd, tzn. zvýšenou odolnost k houbovým chorobám, jsou označovány jako PIWI odrůdy. Jejich pěstování je ideální cestou pro produkci kvalitních hroznů a vín v podmínkách biologického vinohradnictví. PIWI odrůdy pěstují biovinaři v Německu, Rakousku, Maďarsku, Švýcarsku, Jižním Tyrolsku, Polsku i v ČR.

Pěstování PIWI odrůd umožňuje:

minimalizaci použití pesticidů; k ochraně proti houbovým chorobám se mohou využívat pomocné prostředky zlepšující zdravotní stav révy nebo přípravky na bázi mědi a síry. PIWI odrůdy lze na určitých stanovištích pěstovat bez jakékoliv ochrany proti houbovým chorobám;

vypěstování kvalitních hroznů pro výrobu jakostních vín a jakostních vín s přívlastkem;

produkci stolních hroznů, moštů nebo hroznových šťáv z biologicky ošetřovaných vinic.

3.5.1 Moštové PIWI odrůdy českého původu

odrůda

termín zrání

náročnost na stanoviště

odolnost

intenzita růstu

typ vína

plíseň révy

padlí révy

šedá hniloba

zimní mrazy

Prinzipal

polovina IX.

střední

ST

ST

D

VD

ST

výrazně ovocný, RR

Saphira

polovina X.

vysoká

D

D

D

D

V

jemně ovocný, RB

Bronner

1. polovina X.

střední

VD

VD

D

VD

V

ovocně květinový, RB

Hélios

konec IX.

střední

D

D

D

D

ST

výrazně ovocný

Johanniter

polovina X.

vysoká

D

VD

D

D

ST

ovocný, RR

Merzling

polovina IX.

nízká – střední

D

D

ST

D

V

ovocný, nižší kyselina

Solaris

konec VIII.

nízká

VD

VD

D

VD

VV

ovocně květinový

Muscaris

1. polovina IX.

nízká

VD

D

D

D

V

muškátový

Souvignier gris

1. polovina X.

vysoká

VD

D

D

D

V

jemné ovocné aroma, SG

Villaris

polovina IX.

střední

VD

VD

ST

D

V

jemně ovocný, RB

Felicia

polovina IX.

střední

ST

D

D

D

VV

květinový, jemně muškátový

Cabernet blanc

začátek X.

střední

D

D

D

D

VV

SG

Bianca

konec IX.

střední

VD

VD

D

VD

V

jemně ovocný, výrazná kyselina

Csillám

1. polovina IX.

střední

VD

ST

ST

VD

ST

ovocný, jemně muškátový

Viktória gyöngye

2. polovina IX.

střední

D

VD

VD

D

V

neutrální, jemná kyselina

Zalagyöngye

2. polovina IX.

střední

D

ST–N

D

D

V

jemně ovocný, nižší kyselina

Göcseji zamatos

polovina IX.

střední

VD

D

ST

D

ST

muškátový

Vysvětlivky:

odolnost vůči houbovým chorobám a zimním mrazům: nízká (N), střední (ST), dobrá (D), velmi dobrá (VD)

intenzita růstu: střední (ST), vysoká (V), velmi vysoká (VV)

typ vína: RR – Ryzlink rýnský, RB – Rulandské bílé, SG – Sauvignon blanc

Tab. 3.7 Důležité vlastnosti bílých moštových PIWI odrůd

odrůda

termín zrání

náročnost na stanoviště

odolnost

intenzita růstu

víno

plíseň révy

padlí révy

šedá hniloba

zimní mrazy

Accent

konec IX.

střední

ST

D

D

D

V

květinová vůně, vysoká barva

Allegro

konec IX.

střední

D

D

VD

VD

VV

červené ovoce, jemné taniny

Bolero

2.polovina IX.

střední

ST

D

VD

VD

ST

červené ovoce, harmonické taniny

Rondo

polovina IX.

střední

D

S

D

VD

ST

lesní ovoce, jemné taniny

Baron

konec IX.

střední

VD

D

VD

D

V

ovocný typ, výrazný tanin

Cabernet Carbon

1. polovina X.

vysoká

VD

ST

D

D

V

kabernetový typ

Cabernet Carol

1. polovina X.

vysoká

VD

D

ST

VD

V

kabernetový typ

Cabernet Cortis

2. polovina IX.

střední

VD

D

D

D

V

kabernetový typ

Cabernet Cantor

konec IX.

střední

VD

VD

D

D

V

kabernetovo-merlotový typ

Monarch

konec IX.

střední

D

D

VD

D

V

ovocný typ, výrazné taniny

Prior

začátek X.

střední

VD

VD

VD

D

V

jemně ovocný typ

Roesler

1. polovina X.

střední

D

ST

ST

VD

VV

lesní plody, výrazné taniny

Ráthay

1. polovina X.

střední

D

ST

D

VD

V

lesní plody, výrazné taniny

Regent

polovina IX.

střední

D

D

D

D

ST

ovocný typ, výrazné taniny

Reberger

polovina IX.

střední

D

ST

D

D

ST

jemně ovocný, typ Frankovka

Calandro

polovina IX.

střední

ST

D

D

D

ST

výrazný typ, vysoká barva a taniny

Cabertin

1. polovina X.

vysoká

D

D

D

D

VV

lesní ovoce, kabernetový typ

Cabernet Jura

polovina X.

vysoká

VD

VD

VD

VD

VV

jemně kabernetový typ

Pinotin

2. polovina IX.

střední

D

D

VD

VD

ST

červené ovoce, jemné taniny

Medina

konec IX.

střední

D

VD

VD

D

ST

muškátový, pro červené a růžové víno

Nero

začátek IX.

střední

VD

VD

ST

D

V

jemně ovocný, pro červené a růžové víno

Vysvětlivky:

odolnost vůči houbovým chorobám a zimním mrazům: nízká (N), střední (ST), dobrá (D), velmi dobrá (VD)

intenzita růstu: střední (ST), vysoká (V), velmi vysoká (VV)

Tab. 3.8 Důležité vlastnosti modrých moštových PIWI odrůd

Obr. 3.15 Johanniter

Obr. 3.16 Merzling

Obr. 3.17 Solaris

Obr. 3.18 Cabernet Cortis

Obr. 3.19 Roesler

Obr. 3.20 Regent

Obr. 3.21 Brigantina

Obr. 3.22 Jurin

Obr. 3.23 Ogoněk Tajrovskij

Obr. 3.24 Talisman

Obr. 3.25 Tigin

Obr. 3.26 Titan

Moštové PIWI odrůdy českého původu

Zkoušení francouzských „přímoplodících hybridů“ probíhalo v Československu již ve 20.–30. letech 20. století. Testováním velkého sortimentu se zabýval Karel Neoral na Šlechtitelské stanici vinařské v Mutěnicích. Žádná z hodnocených odrůd však nebyla introdukována do praxe.

K obnovení zájmu o odrůdy se zvýšenou odolností došlo v 60. letech 20. století na Vysoké škole zemědělské v Brně. Vilém Kraus započal v lednickém ústavu genetiky Mendeleum s křížením odrůd Vitis vinifera z různých ekologicko-geografických skupin s Vitis amurensis a některými „seibelovými“ hybridy. Z této šlechtitelské práce vznikla odrůda Rondo, jejíž šlechtění bylo později úspěšně zakončeno v Geisenheimu a odrůdu v Německu registrovali.

Obr. 3.27 Rondo

Druhá vlna šlechtění na rezistenci začala u nás v 80. letech 20. století. Při spolupráci Zahradnické fakulty v Lednici a vědecko-výzkumného sdružení „Rezistant“, představovaného Milošem Michlovským, byl shromážděn rozsáhlý genofond „interspecifických odrůd“. Genofond soustředil především odrůdy ze zemí bývalého Sovětského svazu a Jugoslávie, Maďarska, Rakouska, ale také Německa, Kanady a USA. Genofond se stále udržuje a hodnotí na Zahradnické fakultě Mendelovy univerzity v Lednici.

Československé šlechtění PIWI odrůd pracovalo s významným donorem rezistence – Seibel 13666. Tato odrůda posloužila při vzniku mnoha nových odrůd s velmi dobrou odolností k chorobám. Seibel 13666 neobsahuje, stejně jako většina jeho potomků, diglukosidická antokyaninová barviva.

Šlechtění PIWI odrůd v ČR pokračuje v podniku Vinselekt Miloše Michlovského, na Zahradnické fakultě Mendelovy univerzity v Lednici a u dalších privátních šlechtitelů.

Mezi PIWI odrůdami zapsanými ve Státní odrůdové knize je možné najít odrůdy Malverina, Rinot, Laurot, Cerason, Sevar a Nativa. Několik následujících je přihlášeno do odrůdových zkoušek nebo jsou již registrovány.

Erilon /(Frankovka × Cabernet franc 6/76) × Merlan/

List středně velký až velký, trojlaločnatý a horní listové výkrojky mělce vykrajované. Řapíkový výkrojek je otevřen ve tvaru písmene V. Hrozen je středně velký až velký, dlouhý, tvar válcovitý. Uspořádaní bobulí v hroznu středně husté až husté. Bobule středně velká až větší, kulatá, osluněná strana zlatavá. Chuť aromatická.

Obr. 3.28 Erilon

Požadavky na polohu má tato odrůda střední až vyšší, vhodné jsou svahovité pozemky s velmi dobrým osluněním. Nemá ráda vlhké lokality a hluboké, výživné a silně vododržné půdy, na kterých vytváří husté hrozny. Upřednostňuje půdy spíše písčité, sušší.

Erilon dozrává v první polovině října. Odolnost této odrůdy vůči zimním mrazům je dobrá. Odolnost proti padlí révy je také dobrá a rezistence k plísni révy dokonce velmi dobrá. Vztah k šedé hnilobě závisí na hustotě hroznu. Velice husté hrozny jsou k hnilobě citlivé, naopak středně husté až řidší hrozny vykazují velmi dobrou odolnost. Doporučované zatížení je 4–6 oček na m2. Husté olistění předznamenává význam zelených prací. Odstranění zálistků ze zóny hroznů je nezbytné co nejdříve po kvetení. Odlistění zóny hroznů se doporučuje kvůli vývoji jejich aromatické zralosti až okolo zaměkání bobulí. Odrůda obsahuje methoxypyraziny, podobně jako Sauvignon blanc, a optimální aromatický projev má být ovocný se slabou stopou „zelených“ tónů. Při vysoké násadě je potřebná regulace hroznů během vegetace.

Víno má ovocné aroma s jemným nádechem kopřivy, podobné odrůdě Sauvignon blanc, chuť je plná, kyselina svěží.

Savilon (Rakiš × Merlan)

List středně velký, trojlaločnatý. Barva listové čepele světle zelená. Řapíkový výkrojek otevřený. Hrozen středně velký až velký, u základu třapiny vícekrát rozvětvený, dlouhý. Uspořádání bobulí v hroznu středně husté až řidší. Bobule malá, lehce oválná, v plné zralosti zlatožluté barvy.

Obr. 3.29 Savilon

Odrůda vyžaduje dobré lokality, nehodí se do okrajových oblastí. Její požadavky na půdní podmínky jsou nižší a vyhovuje jí široké spektrum půd.

Dozrává v první polovině října. Odolnost proti zimním mrazům je dobrá a totéž platí pro odolnost vůči plísni révy, padlí révy a šedé hnilobě. Pouze v letech se silnějším infekčním tlakem padlí mohou být napadeny listy. Doporučuje se zatížení 4–6 oček na m2 a při vysoké násadě doplňková regulace hroznů během vegetace. Olistění keře bývá středně husté, postačí tedy pouze základní zelené práce.

Víno je aromatické s výraznějším ovocným charakterem jemně podbarveným bylinnými tóny jako u Sauvignon blanc, chuť plná, kyselina svěží.

Kofranka (Merlan × Fratava)

List středně velký, mělce troj- až pětilaločnatý. Listová čepel zvlněná. Povrch listové čepele puchýřnatý. Barva tmavozelená. Řapíkový výkrojek otevřený, úzký nebo překrytý s úzkým průsvitem. Hrozen středně velký, kuželovitý, u základu třapiny s křidélkem. Uspořádání bobulí v hroznu husté. Bobule středně velká, kulatá, tmavomodrá až černá, s voskovitým ojíněním.

Obr. 3.30 Kofranka

Jde o pozdní odrůdu, která dozrává v polovině října, a je proto náročná na stanoviště. Patří do lokalit, kde se tradičně pěstují modré odrůdy révy vinné. K vhodným patří svahovité pozemky s velmi dobrým osluněním, aby kvalitně vyzrála barviva a třísloviny. Nedoporučuje se pěstování na suchých a výsušných půdách. Na vlhkých půdách se však vytvářejí velmi husté hrozny citlivé na šedou hnilobu.

Odolnost vůči zimním mrazům je dobrá, vůči plísni révy dobrá až velmi dobrá, k padlí révy střední až dobrá a vůči šedé hnilobě rovněž střední až dobrá. Během vegetace se proto přistupuje k 1–3 fungicidním zásahům proti houbovým chorobám. Odrůdu lze pěstovat v režimu biologického vinohradnictví s využitím pomocných látek používaných v tomto systému hospodaření.

Při navrženém zatížení 4–6 oček na m2 je pro tuto odrůdu vhodným pěstitelským tvarem střední vedení s vodorovně vyvázaným tažněm. S ohledem na poměrně husté olistění stoupá význam zelených prací. Jde především o dobře provedený podlom, včasné zasunutí letorostů do dvojdrátí (neboť neupevněné letorosty se často vylamují) a vylamování zálistků v zóně hroznů. Odlistění zóny hroznů má velký význam pro kvalitu fenolické vyzrálosti. V ročnících s vysokou násadou je vhodná její regulace během vegetace, která umožní vyzrálost hroznů v kvalitě pozdního sběru.

Víno má intenzivní tmavočervenou barvu a výraznou vůni po sušených švestkách, višních a lesním ovoci. Chuť plná, extraktivní. Charakterem vína je možné Kofranku přirovnat k Frankovce a Zweigeltrebe.

Marlen (Merlan × Fratava)

List středně velký, slabě trojlaločnatý, povrch listové čepele hladký. Řapíkový výkrojek otevřený ve tvaru písmene V. Hrozen menší až střední, válcovitý, u základu třapiny s křidélky. Uspořádání bobulí středně husté až řidší. Bobule větší, kulatá, tmavomodrá, s výrazným voskovitým ojíněním. Chuť bobule má „kabernetový“ charakter.

Obr. 3.31 Marlen

Odrůda dozrává v 1. polovině října, potřebuje svahovité umístění s dobrou expozicí ke slunečnímu záření, které pozitivně působí na zrání. Výživné a vlhké půdy mohou podporovat bujný růst, a tím také sprchávání květenství.

Odolnost proti zimním mrazům bývá dobrá, proti plísni révy velmi dobrá, vůči padlí dobrá a vůči šedé hnilobě díky řidšímu hroznu velmi dobrá. Odrůdu lze pěstovat v režimu biologického vinohradnictví s využitím pomocných látek používaných v tomto systému hospodaření.

Doporučované zatížení je 4–8 oček na m2. Jeho volba závisí na konkrétní výsadbě a sklonu ke sprchávání květenství a hráškovatění hroznů. Při výskytu uvedených faktorů, které negativně ovlivňují výnos, se volí vyšší zatížení. Za optimální pěstitelský tvar se považuje střední vedení s vodorovně vyvázaným tažněm nebo tažněm s mírným obloukem. Odrůda nevyžaduje regulaci násady hroznů v době vegetace. Pro kvalitní vyzrálost hroznů se musí odstranit zálistky v zóně hroznů a odlistění zóny hroznů.

Aroma bobulí tvoří methoxypyraziny, které způsobují travnatou, zelenou vůni. Mírné odlistění zóny hroznů napomáhá snižování obsahu methoxypyrazinů.

Víno má rubínovou barvu, ve vůni a chuti jsou patrné tóny zelené papriky s jemnými podtóny červeného a lesního ovoce. Chuť plná, s jemnou tříslovinou. Jde o odrůdu typu Cabernet Sauvignon a Merlot.

3.5.2 Moštové PIWI odrůdy zahraničního původu

Nové PIWI odrůdy pro výrobu vín vznikají v současnosti v Německu, Švýcarsku, Rakousku, Srbsku, Maďarsku, na Ukrajině a v Moldávii.

Následující přehled představuje nové PIWI odrůdy registrované v okolních zemích.

Původ nových moštových PIWI odrůd

Forschungsanstalt Geisenheim, Německo:

Accent (Gm 8230-2) je křížencem odrůd Kolor × Seibel 7053,

Allegro (Gm 8331-2) – Seibel 7053 × Rondo,

Bolero (Gm 8221-3) – (Rotberger × Reichensteiner) × Seibel 7053,

Rondo (Gm 6494-5) – Záře Severu × Svatovavřinecké,

Prinzipal (Gm 7126-26) – Gm 322-58 × Ehrenfelser,

Saphira (Gm 7815-1) – Arnsburger × Seyve Villard 172.

Staatliches Weinbauinstitut Freiburg, Německo:

Bronner (FR 250-75) – Merzling × (Záře Severu × Svatovavřinecké),

Helios (FR 242-73) – Merzling × (Seyve Villard 12 481 × Müller Thurgau),

Johanniter (FR 177-68) – /Ryzlink rýnský × /Seyve Villard 12 481 × (Rulandské šedé × Chrupka bílá)/,

Merzling (FR 993-60) – Seyve Villard 5276 × (Ryzlink rýnský × Rulandské šedé),

Solaris (FR 240-75) – Merzling × (Záře Severu × Muškát Ottonel),

Muscaris (FR 493-87) – Solaris × Muskateller,

Baron (FR 455-83), Cabernet Carbon (FR 377-83) – Cabernet Sauvignon × /Merzling × (Záře Severu × Svatovavřinecké)/,

Cabernet Carol (FR 428-82), Cabernet Cortis (FR 437-82) – Cabernet Sauvignon × /Merzling × (Záře Severu × Muškát Ottonel)/,

Monarch (FR 487-88) – /Merzling × (Záře Severu × Muškát Ottonel)/ × Dornfelder,

Prior (FR 484-87) – (Joaness Seyve 234-16 × Rulandské modré) × /Merzling × (Záře Severu × Svatovavřinecké)/,

Cabernet Cantor (FR 523-89) – Seibel 7053 × /Merzling × (Záře Severu × Muškát Ottonel)/.

Julius Kühn-Institut – Institut pro šlechtění révy vinné Geilweilerhof, Německo:

Calandro (Gf. 84-58-1233) – Domina × Regent,

Regent – (Sylvánské zelené × Müller Thurgau) × Chambourcin,

Reberger (Gf. 86-2-60) – Regent × Frankovka,

Felicia (Gf. 84-27-285) – Sírius × Vidal blanc,

Villaris (Gf. 84-21-9) – Sírius × Villard blanc.

Valentin Blattner, Soyhieres, Švýcarsko. Množitel: Rebschule Volker Freytag, Neustadt an der Weinstraße, Německo:

Cabertin (VB 91-26-17), Cabernet Jura (VB 95-02), Cabernet blanc (VB 91-26-1) – Cabernet Sauvignon × rezistentní partner,

Pinotin (VB 91-26-19) – Rulandské modré × rezistentní partner.

HBLA und Bundesamt für Wien und Obstbau Klosterneuburg, Rakousko:

Roesler – Zweigeltrebe × (Seyve Villard 18 402 × Frankovka),

Ráthay – Blauburger × (Seyve Villard 18 402 × Frankovka).

Výzkumný ústav vinohradnický a vinařský, Eger, Maďarsko:

Bianca (ECS 40) – Villard blanc × Bouvierův hrozen,

Zalagyöngye (ECS 24) – Villard blanc × Čabaňská perla,

Nero (BG 15) – Villard blanc × Gárdonyi Géza,

Medina (ECS 7) – Seyve Villard 12 286 × Mědíc noir.

Zahradnická univerzita, Budapešť, Maďarsko:

Csillám (CsFT 194), Viktória gyöngye (CsFT 195) – Villard blanc × Čabaňská perla.

3.5.3 Stolní PIWI odrůdy

Rovněž mezi stolními odrůdami lze najít odrůdy se zvýšenou odolností vůči houbovým chorobám. Velké množství jich pochází ze šlechtitelských pracovišť v Rusku, Moldávii, Ukrajině a Maďarsku. Některé se mohou pěstovat i velkovýrobním způsobem.

odrůda

barva bobule

délkavegetačního období

datum sklizně

SAT (°C)

hmotnost hroznu (g)

hmotnost

bobule (g)

doporučované zatížení (očka na m2)

Vostorg

žlutá

122–134

15. 8.–28. 8.

2200–2330

216–353

4,6–5,7

4–6

Palatina – Prim

zlatožlutá

125–140

22. 8.–7. 9.

2360–2430

200–301

2,1–3,5

6–8

Pleven Ustojčivyj

žlutá

129–140

26. 8.–9. 9.

2370–2470

371–737

4,4–5,0

4–6

Agát Donskoj

modrá

134–153

27. 8.–20. 9.

2480–2700

241–419

4,0–5,0

4–6

Alden

modrofialová

141–149

3. 9.–20. 9.

2520–2670

242–407

5,5–6,6

4–6

Aron

žlutozelená

133–150

2. 9.–23. 9.

2540–2670

333–583

4,4–6,6

4–6

Kodrjanka

modrá

138–149

10. 9.–25. 9.

2390–2640

203–271

4,2–4,8

4–6

Ustojčivyj

Dokučajevoj

žlutá

153–165

22. 9.–7. 10.

2550–2890

270–823

5,3–7,2

4–6

Pölöskei

muskotály

žlutá

149–167

14. 9.–10. 10.

2670–2920

311–408

3,4–4,4

4–6

Jalovenskij

Ustojčivyj

zelenožlutá

151–174

19. 9.–12. 10.

2710–2990

270–823

5,3–7,2

6–8

Dačnyj

modrofialová

151–177

20. 9.–12. 10.

2680–3030

277–456

3,9–5,0

4–6

Talisman

zelenožlutá

125–140

10. 9.–20. 9.

2400–2550

400–700

8,0–10,0

4–6

Moldova

modrofialová

150–165

25. 9.–15. 10.

2600–2750

350–500

5,0–6,0

4–6

Jubilej Žuravlja

tmavorůžová

–červená

155–170

1. 10.–15. 10.

2700–2850

400–550

5,0–7,0

4–6

Titan

zelenožlutá

130–145

15. 9.–25. 9.

2350–2400

300–450

4,5–6,5

4–6

Tigin

žlutozelená

130–150

10. 9.–25. 9.

2450–2550

350–450

4,0–6,5

4–6

Brigantina

tmavočervená

125–135

15. 9.–25. 9.

2400–2500

300–400

3,0–5,0

4–6, 6–8

Jurin

žlutozelená

135–145

15. 9.–25. 9.

2450–2600

350–500

5,0–6,0

4–6

Ogoněk

Tajrovskij

zlatorůžová

125–135

10. 9.–20. 9.

2350–2450

350–450

4,0–6,0

4–6

Aivaz

modrá

141–153

10. 9.–25. 9.

2410–3670

347–582

4,4–4,8

4–6

Tab. 3.9 Vybrané vlastnosti stolních PIWI odrůd

Obr. 3.32 Acolon

Obr. 3.33 Blauburger

Obr. 3.34 Cabernet Dorsa

Obr. 3.35 Dunaj

Obr. 3.36 Chenin blanc

Obr. 3.37 Semillon

3.6 Některé další odrůdy a novošlechtění pěstované v ČR

odrůda

zrání

kategorie ranosti

požadavky na stanoviště

doporučené zatížení (očka na m2)

typ vína

Chenin blanc

1. polovina X.

SP

vysoké

4–6

bílé víno,

výrazné aroma – meruňky, broskve

Semillon

1. polovina X.

SP

střední

4–6

bílé víno,

citrusové plody

Viognier

konec IX.

–začátek X.

S

střední

4–6, 6–8

bílé víno,

aromatické – meruňky, jablko, broskev

Acolon

konec IX.

–začátek X.

S

střední

4–6

červené víno, červené ovoce, jemná tříslovina, extraktivní

Blauburger

konec IX.

–začátek X.

S

střední

4–6, 6–8

červené víno, červené ovoce, jemná tříslovina

Cabernet Dorsa

1. polovina X.

SP

vysoké

4–6, 6–8

červené víno,

výrazná

ovocnost,

chuťová plnost

Dunaj

konec IX.

–začátek X.

S

střední

4–6, 6–8

červené víno, přezrálé červené ovoce, čokoládové tóny, extraktivní

Fratava

1. polovina X.

S

střední

4–6

červené víno, ovocnost, jemná tříslovina

Jakubské

polovina IX.

SR

střední

6–8

červené víno, ovocné aroma

Tab. 3.10 Vybrané pěstitelské vlastnosti odrůd a novošlechtění pěstovaných v ČR

4 Morfologie a fyziologie révy vinné

„Réva vinná“ nebo „vinná réva“? Jak zní správně botanické jméno kulturní rostliny, která se pěstuje ve vinicích? Běžně se používáchybné označení vinná réva. Přesný název ale vychází zbotanické nomenklatury a latinského názvosloví. Správným botanickým označením je tedy réva vinná – Vitis vinifera. Latinské Vitis určuje jméno rodové, které včeštině znamená réva, přívlastek vinifera značí jméno druhové, tj. vinná. Ve vinicích se proto nepěstuje ani vinná réva, ani víno, ale pouze réva vinná.

V průběhu dlouhodobého vývoje a domestikace se réva vinná morfologicky měnila. Nebyla vždy typickou liánou a neměla ani úponky. Během výrazných klimatických změn se lesní réva (Vitis vinifera subsp. silvestris) přesunula do lesních porostů, kde začala svou morfologickou stavbu přizpůsobovat novým podmínkám. Postupně vytvářela úponky, které jí pomohly při přeměně v liánu, jež se pne do korun stromů za sluncem. Později ji vlese objevil člověk, čímž započala její cílená domestikace související smorfologickou stavbou květů, hroznů a bobulí. Člověk začal cíleně vybírat rostliny soboupohlavnými květy, hrozny a bobulemi určenými pro výrobu vína nebo přímou konzumaci a pěstovat je na opěrných konstrukcích a drátěnkách.

4.1 Kořenový systém

Kořenový systém zabezpečuje čtyři funkce ovlivňující růst a vývoj nadzemní části révy vinné:

upevnění a ukotvení révového keře vpůdě;

ukládání zásobních látek – sacharidů a minerálních látek;

příjem vody a živin způdy;

tvorbu rostlinných hormonů.

vinice

průměr < 2 mm

1

85

4.2 Dřevnaté části révového keře

4.2.1 Druhy dřeva a morfologická stavba letorostů

4.2.2 Pupeny

4.3 Květ a květenství

4.4 Listy a zálistky

4.5 Význam fotosyntézy a dýchání

Listy ve spodní třetině listové stěny přispívají ktvorbě asimilátů po celou dobu vegetace. Jejich nejvyšší aktivitu lze pozorovat před kvetením révy vinné. Poté jejich výkonnost pozvolna klesá až do opadu.

Střední část listové stěny – kombinace hlavních a zálistkových listů – má nejvyšší výkonnost mezi kvetením a zaměkáním bobulí.

Zálistkové listy vhorní třetině listové stěny představují před zaměkáním bobulí malý podíl na celkové asimilaci, protože jsou pořád ještě ve vývoji. Po zaměkání je však tato část listové stěny pro zrání hroznů a tvorbu zásobních látek nejdůležitější.