Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Martin Růžička

Moderní dřevostavba

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5431. publikaci

Odpovědná redaktorka Věra Slavíková
Redigovala Marta Chovančíková
Jazyková korektura Martina Mojzesová
Sazba Martina Mojzesová
Fotografie na obálce realizace firmy PENATUS s. r. o.
Kresby a fotografie Martin Růžička, není-li uvedeno jinak (viz Zdroje ilustrací)

Počet stran 160
První vydání, Praha 2014
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2014
Cover Design © Martin Sodomka 2014

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-247-3298-5

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Jan Löffelmann

ISBN 978-80-247-8995-8 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-8996-5 (ve formátu EPUB)

■ Úvod

Když jsem ve své první knížce „Stavíme dům ze dřeva“, kterou vydalo nakladatelství GRADA v roce 2005, lehkověrně slíbil její pokračování, neuvědomoval jsem si plně a se všemi důsledky, že nastane okamžik, kdy bude nutné slib dodržet. Stejně jako v prvním případě nebyl hlavním problémem vydání nového titulu nedostatek témat nebo snad nechuť knihu napsat, ale především nedostatek času, který je potřeba přípravě knihy věnovat.

Po vydání předchozí publikace se na mě obrátila řada lidí. Chtěl bych zde všem poděkovat za to, že knížku přečetli a ještě byli ochotni věnovat čas, aby získali kontakt a spojili se se mnou. Až na jednu výjimku byly ohlasy příznivé. Řada čtenářů se po přečtení rozhodla pro dřevostavbu, i když předtím uvažovali o stavbě zděné. Mnohým knížka poskytla základní informace, přestali se staveb ze dřeva bát a začali jim více věřit. Pozitivní ohlasy sklidily i části, kde se zamýšlím nad obecnými souvislostmi, a řadě čtenářů byl sympatický i můj pohled na věci a dění okolo nás.

Na publikaci se v dobrém odkazovala i řada těch, kteří se na mne obrátili a stali se klienty naší firmy. Zde považuji za korektní uvést, že existuje přímá spojitost mezi mojí osobou a společností PENATUS s. r. o., jejíž služba spočívá v návrhu a především realizaci moderních dřevostaveb. V předchozí knize jsem se snažil tuto souvislost a toto spojení záměrně neuvádět, veden pohnutkou nedělat z knihy firemní prezentaci a udržet si, pokud možno, nezávislý status autora. V této knize jsem i nadále veden stejnou pohnutkou, spojení však přiznávám a potvrzuji.

Rád bych ještě zvlášť poděkoval všem, které knížka přiměla, aby se za mnou dokonce vypravili. A to pak byla moc příjemná a užitečná, pozitivní energií nabitá setkání. Setkání nadšenců, kdy mizí okolí a my se noříme do našeho světa, jenž nás baví a v němž nacházíme naplnění a smysl.

Děkuji i za jedinou negativní reakci od slovenského čtenáře, která však stála za to. Vše bylo špatně, čtenář doporučoval knížku stáhnout z prodeje a nepřímo pak jejího autora poslat za mříže.

Původně jsem zamýšlel věnovat se v knize především konstrukčnímu systému Two by Four. S odstupem času jsem však tento svůj záměr upravil. Konstrukční systém sám o sobě ale nemá téměř žádný smysl (podobně jako třeba peníze). Je pouze prostředkem pro vyšší cíl – v tomto případě většinou vytváří nosnou konstrukci pro stavbu. Stavbu samu pak vytváří řada dalších prvků a součástí, z nichž některé (okna, množství a kvalita tepelné izolace, systémy větrání, vytápění a ohřevu vody a další) nabývají v současné stavbě stále více na významu, především v souvislosti s nízkoenergetickým a pasivním stavěním. S tím souvisí další aspekty, jako jsou těsnost objektu, difuzní vlastnosti materiálů apod. Od stavby pak očekáváme, že bude dobře fungovat jako celek.

V knize proto v některých případech zmiňuji i širší souvislosti a zabývám se otázkami, které s vlastním konstrukčním systémem dřevostavby Two by Four zdánlivě nesouvisejí. Já jsem však přesvědčen, že opak je pravdou, a to v daleko větší míře a s daleko významnějšími důsledky, než by se na první pohled mohlo zdát. Navíc zaznamenávám obecně celkem rychlý pokles schopnosti, především mladé generace, vnímat věci a děje v souvislostech a podle toho i jednat. Stavba je ze své podstaty velice integrální a reálné dílo, a nevznikne tím, že si koupím nový mobilní telefon, stáhnu si do něj různé aplikace a budu o tom obšírně informovat na sociální síti. Stavba jako jeden z mála současných produktů vzniká někdy i v bahně, v dešti nebo za mrazu, v naprosto reálných podmínkách, teď a tady.

Jak už jsem uvedl, tato publikace je volným pokračování titulu „Stavíme dům ze dřeva“. K některým tématům se zde budu vracet podrobněji, některá témata a okruhy jsou zcela nové. Hlavním cílem je poskytnout podrobnější informace o nejrozšířenějším a nejpoužívanějším konstrukčním systému moderních dřevostaveb Two by Four včetně potřebných souvislostí a návazností technických. Mým cílem bylo rovněž zdůraznit již zmíněnou potřebu dívat se na stavbu jako na celek, ve kterém vše souvisí se vším a logicky do sebe zapadá. Potřebu „oprášit“ tento pohled a přístup, který se už začal z našich životů, a tedy i z problematiky staveb, vytrácet, naštěstí vyvolalo především pasivní stavění, kterému věnuji samostatnou část knihy. Věnuji se i některým tématům, která přesahují téma dřevostaveb směrem k obecnějším potřebám jedince a společnosti, neboť ani obor dřevostaveb tady není samoúčelně a sám pro sebe, nýbrž měl by mít nějaký smysl a měl by být někomu a něčemu užitečný, a i on je součástí celku.

Obor dřevostaveb zaznamenal za zhruba osm let od vydání mé první knihy významný rozvoj. Rostoucí počet fungujících dřevostaveb a spokojených uživatelů tím nejlepším způsobem prokazuje, že dřevostavby jsou dobrým řešením a vhodnou volbou pro stále větší spektrum zadání.

Příznivý vývoj u nás je částečně podporován i dalším významným rozvojem dřevostaveb v zahraničí. Použití dřeva jako stavebního a konstrukčního materiálu, včetně materiálů a prvků na jeho bázi, prožívá ve světě skutečný boom. V souvislosti s tím se příslušným způsobem upravují a přizpůsobují předpisy a legislativa. Jejich podřízení se potřebám a poznatkům praktického života je zvlášť příjemným momentem a jistě bychom uvítali zesílení tohoto trendu i v naší zemi.

V našich podmínkách je rozvoj dřevostaveb ve srovnání s vývojem ve světě výrazně skromnější. Podíl na tom má jednak počáteční zpoždění, které se nepodařilo dohnat, dosud přetrvávající nedůvěra značné části společnosti považující stavby ze dřeva za něco méně hodnotného, jednak velice pomalý a zdlouhavý vývoj předpisů a norem v této oblasti, které si navíc, jak je naším národním zvykem, dále komplikujeme a zamotáváme. Naše požární předpisy obecně, a ještě výrazněji v souvislosti s použitím dřeva jako konstrukčního materiálu, představují co do složitosti, komplikovanosti, nejednoznačnosti a přísnosti světový unikát a dřevostavby a jejich další rozvoj velmi komplikují a brzdí. Obor dřevostaveb u nás navíc nemá cílený a koordinovaný výzkum, a nevím ani o žádné spolupráci se zahraničím produkující reálné a upotřebitelné výsledky pro praxi. Stav a úroveň výuky oboru dřevostaveb na odborných školách je, až na opravdové výjimky, rovněž velice neuspokojivý a pro praxi komplikovaný.

Přesto se obor dřevostaveb i u nás rozvíjí a postupuje. Majitelé dřevostaveb už nejsou považováni za podivíny, ale stávají se stále více předmětem respektu a zdravé závisti ostatních, především pro kvalitu vnitřního prostředí staveb vnímanou jako příjemný pocit v interiéru, čistotu a vůni, rychlost výstavby a samozřejmě i náklady na provoz domu, protože právě dřevostavby mají významné zastoupení v rodině nízkoenergetických a pasivních staveb. Předchozí despekt a soucit většiny se postupně mění ve prospěch dřevostaveb. I jejich zapřisáhlí odpůrci jsou postupně konfrontováni s realitou a reálnými prožitky, na jejichž základě mění svoje názory a přesvědčení. V řadě případů pak dokonce přiznávají, že předchozí odmítavý a kritický postoj a názor nebyly ničím podloženy, rozhodně ne reálnou zkušeností a znalostí.

Stejně tak jsem dosud neměl možnost poznat člověka, který by v oboru dřevostaveb delší dobu působil a opustil by jej zklamán a s tím, že v dřevostavby a obecně „dřevěné stavění“ ztratil důvěru a nevidí v něm další perspektivu.

A potkal jsem i několik lidí, kteří se v již celkem zralém věku rozhodli opustit své dosavadní profese, vždy značně vzdálené od dřevostaveb, v nichž nenacházeli uspokojení a naplnění, a dále se věnovat právě dřevostavbám. Někteří se dokonce vracejí do školních let a dálkově studují odbornou školu ve Volyni – onu výjimku, kde je výuka našeho oboru na dobré úrovni a kde má škola snahu o propojení s praxí, což je v našem oboru naprosto nezbytné. Setkání s nimi ve mně vždy zanechala velice příjemný a hluboký dojem. Tyto skutečnosti a zkušenosti jsou pro náš obor a především pro naši společnost a pro jejich další rozvoj příjemné a příznivé.

Za uplynulých osm let se významnou měrou profilovalo i tzv. nízkoenergetické stavění a na jeho vrcholu pasivní dům, jejichž podpora a další rozvoj se stále více promítají i do platných předpisů a požadavků na energetickou kvalitu stavění. Významným momentem na tomto poli byl bezesporu program Zelená úsporám z roku 2009 a jeho pokračování z roku 2013, které způsobily, že se témata pasivní dům a moderní dřevostavba, která spolu těsně a přirozeně souvisejí, dostala na pořad dne široké veřejnosti.

Na rozdíl od ostatních stavebních materiálů a konstrukčních technologií, které se musejí často na parametry nízkoenergetických a pasivních požadavků klopotně dopracovávat a jejichž výrobci mocně lobují za mírnější podmínky a parametry, moderní dřevostavba nejenže nemá žádný problém jim vyhovět, ale je schopna dokonce ponoukat k dalším výzvám a možnostem energetických úspor a rozumných a smysluplných řešení.

Nízkoenergetické stavění ve spojení s dřevostavbami otevřely novou kapitolu možností a souvislostí, z nichž můžeme vybírat a které dávají smysl, přesahující daleko vlastní stavbu, ale mající dopady do řady dalších oblastí našeho života.

Kromě úspor při provozu stavby poskytuje dřevostavba široký prostor úspor daných podstatou základního materiálu – dřeva. Dřevo je typickým reprezentantem obnovitelného materiálu s minimálními energetickými nároky na zpracování, přepravu a zapracování do stavby a je ve stále větší míře doprovázeno v rámci dřevostavby materiály a prvky na podobné obnovitelné a přírodní bázi.

Zásoby dřeva v naší republice stále narůstají, a není tedy třeba se obávat argumentů, že začneme-li více stavět ze dřeva, přijdeme v dohledné době o naše lesy. Uplatnění dřeva ve stavebních konstrukcích patří mezi smysluplné možnosti jeho využití a v současnosti představuje zanedbatelný podíl. Jde o mnohem smysluplnější využití, než používat dřevo na výrobu papíru pro obaly, do kterých se balí zmetky, anebo na tiskoviny, které pak nikdo nečte. Dalším neodpovědným využitím dřeva je jeho spalování, aniž se však předtím snažíme snížit energetické potřeby objektů a dále pokračujeme v plýtvání a mrhání, pouze elektrickou energii nebo plyn nahradíme dřevem.

Jako stavařská rodina včetně architektů máme ohromnou odpovědnost. Stavby v naší zemi spotřebovávají především pro svůj provoz, ale rovněž v rámci výroby stavebních materiálů a realizace staveb, cca 40 % veškeré vyrobené energie. To je nejen ohromné číslo, ale rovněž obrovský prostor pro možné úspory a především další projevy těchto úspor i v jiných oblastech, než jsou pouze výroba a provoz staveb.

Nízkoenergetické a pasivní stavění umožňuje tuto dosud vysokou potřebu energie výrazně redukovat. Určitě na pětinu, častěji i na desetinu s tím, že tento trend v podstatě nemá hranici a potřeba energie staveb se nejen limitně může blížit k nule, ale existuje potenciál dalších možností, kdy stavby budou schopny více energie vyprodukovat, než kolik jí budou potřebovat pro svůj provoz.

Na několika málo řádcích otevíráme možný potenciál energetických úspor v řádech desítek procent, aniž však jde o nějakou vizi budoucnosti nebo zbožné přání snílka. Jde o reálný koncept opakovaně v praxi potvrzený. Ve stejném okamžiku však, a opět zcela reálně, existují mocné a vlivné síly, v jejichž zájmu energetické úspory, a tedy pokles jejich zisků, moci a vlivu, rozhodně nejsou. Řešení tohoto střetu je především v gesci politiků, a jakkoli o tom současný stav naší společnosti příliš nesvědčí, pevně věřím, že zvítězí zdravý rozum a zájem a odpovědnost společnosti, tedy jednoho každého z nás.

Na rozdíl od reálného života si můžeme v této knize dovolit alespoň občas zjednodušení, které nám umožní zabývat se pouze částí celku. Možné energetické úspory poskytují zároveň nové možnosti a varianty, o nichž se nám dosud ani nezdálo, anebo jsme o nich na teoretické rovině věděli, v dosavadních praktických podmínkách však byly nereálné a neuskutečnitelné. V nových podmínkách však dávají smysl a ovlivňují řadu dalších oblastí našeho života.

Myšlenka snížit spotřebu a potřebu energie staveb na minimum a to málo, co pak bude nutné dodat, pokrývat ve zvýšené míře, případně plně z obnovitelných zdrojů (sluneční energie, biomasa), je při dnešním nastavení naší společnosti na jedné straně průlomová a revoluční, na druhé straně nám umožňuje uvědomit si, jak jsme se vzdálili od přirozených a udržitelných principů a zákonů fungování přírody a vesmíru, a tedy i našeho života. To, že nám vyčlenění z řádu působí stále větší problémy ve všech oblastech lidského působení, už víme. Budiž to příkladem, že nejenom víme, ale máme i reálnou možnost, jak v případě staveb změnu uskutečnit. Pokud je to možné zde, je to jistě možné i v jiných oblastech. Ostatně, stále více se ukazuje, že jinou možnost ani nemáme. Vlastně ano, máme volbu rozhodnout se pro změnu a jako výzvu a šanci ji uskutečnit, anebo si zvolit, že k ní budeme velice bolestně přinuceni, aniž si však budeme vědomi, že to byla naše volba a že jsme měli i jiné možnosti.

Dřevostavby a pasivní stavění pak představují alespoň v určitém segmentu, který však rozhodně není nevýznamný, alternativu rozumného a smysluplného řešení.

Můžeme se tak přiblížit genialitě nastavení přírody, které je ze své podstaty trvale udržitelné, pro svůj provoz nepotřebuje žádné umělé zdroje energie a neprodukuje rovněž žádné trvalé odpady.

Smysluplně tvořit, což je mimochodem jeden z hlavních smyslů našeho života, znamená dělat dobře dobré věci. Dělat věci dobře je v gesci racionálního uvažování, manuální zručnosti, schopnosti improvizovat. Avšak dělat dobré věci a rozpoznat a určit, co je dobré a co má smysl, co je taky etické, mravné a slušné, je především záležitostí vnitřních hodnot, charakteru, mravnosti a etiky.

Tyto dvě oblasti, odpovídající našim mozkovým hemisférám, pak musejí být ve vzájemné rovnováze a harmonii a musejí se vzájemně doplňovat a vyvažovat. Nerovnováha představuje poruchu a z té vznikají problémy. Naše současná „západní“ společnost, orientovaná téměř výhradně na materii a konzum, pak výrazně podceňuje a zanedbává oblast ducha, a tedy i vnitřních hodnot a schopnosti přirozeně rozpoznávat, co je dobré a vhodné. A přitom k tomu máme velice účinné nástroje – intuici a svědomí. Ty však už dlouhodobě a cíleně nerozvíjíme, a dokonce potlačujeme. Komunistický režim, plenící naši společnost po řadu generací, systém hodnot a oblast etiky, morálky a charakteru rozvrátil zcela. Důsledky neseme dodnes. Projevuje se to třeba tak, že děláme sice dobře, avšak špatné věci – a tak se u nás dobře podvádí, dobře rozkrádá, dobře korumpuje apod. Pokud bychom uměli onu energii a potenciál věnovat těm dobrým věcem, vyřešili bychom mimo jiné spoustu problémů a jako společnost, a tedy i každý její člen, bychom se dostali na zcela jinou vývojovou úroveň.

Dobrá věc, byť z počátku s některými nedokonalostmi, je mnohem důležitější a smysluplnější, než k dokonalosti dovedená a precizně provedená špatnost.

Píšu tyto řádky s upřímným přesvědčením, že dřevostavby a nízkoenergetické a pasivní stavění jsou tou dobrou věcí, která má smysl a je hodna člověka a jeho postavení v přírodě, včetně související odpovědnosti, která takovému postavení přísluší a které se nemůžeme zříci.

V historii lidské společnosti se setkáváme s obdobími úžasného rozvoje a vyspělosti jednotlivých civilizací a kultur, o jakých se té dnešní ani nezdá, střídaných s obdobími totálního úpadku a rozvratu, rovněž hluboko pod hranicí naší běžné představivosti.

Rodíme se jako tvůrci na břehu oceánu možností a můžeme vytvářet a ovlivňovat skutečnost mnohem více, než nás cíleně učí a než nám dovolují. Jsem pak natolik ješitný a sobecký, že si uzurpuji právo žít právě v takovém vyspělém období a mít onu úžasnou možnost, svobodu a právo tvořit a svojí troškou přispět k celku.

Máme nádhernou zemi a jsem zatím ještě hrdý na to, že jsem Čech. Máme nádhernou planetu a jsem vděčný za to, že jsem člověk. Můžeme se poučit z naší nesmírně pestré historie, právě proto, že byla a je v mnohém obtížná a často tragická – to jsou však podmínky a šance pro rozvoj a růst, ne pro pokles a úpadek. To vše je závazek a z něho vyplývající odpovědnost! A taky příslib naší přítomnosti a budoucnosti, včetně té, kterou připravíme my sami, jeden každý z nás, sobě i našim potomkům.

V hluboké úctě se alespoň tímto způsobem chci poklonit všem poctivým a slušným lidem v naší zemi, kteří se ani v současném nastavení společnosti nenechávají zlomit, zastrašit a ovládat a jsou úspěšní. Dělají a vytvářejí něco, co má smysl a co je někomu užitečné, ať už je to v oblasti hospodářství, umění a kultury nebo sociální, ve smyslu skutečné pomoci těm, kteří pomoc opravdu potřebují, a jsou i ve svém okolí považováni za vzory hodné respektu, úcty a následování. Moc jim fandím a držím palce.

Chtěl bych poděkovat rovněž všem těm, kteří se na vzniku této knížky buď přímo podíleli a pomáhali mi s její přípravou, anebo do nějaké míry přispěli k tomu, že jsem ji napsal. Zvláštní dík patří členům mého týmu, především za trpělivost a ochotu převzít některé mé běžné povinnosti, abych se mohl psaní a přípravě knihy věnovat. I oni však, spolu s našimi externími spolupracovníky a dodavateli, mají velikou zásluhu na jejím vzniku. Při psaní jsem mohl čerpat z naší společné mnohaleté zkušenosti, kterou bych sám nikdy neměl šanci obsáhnout.

■ 1 Dřevostavba?

Otazník za názvem kapitoly není omylem ani náhodou. Obecně totiž není zcela jasné, co pojem dřevostavba znamená. Spojení slov působí dojmem, že jde ooznačení pro stavbu ze dřeva– tedy pro stavby typu masivních srubů nebo dřevěnic. Tyto stavby ale tvoří jen mizivý podíl zcelkového množství staveb označovaných jako dřevostavba. Vodborné stavební terminologii není termín definován. Abychom nepoužívali označení, pod nímž si každý může představovat něco trochu jiného, budeme pro účely této knihy pod pojmem dřevostavba rozumět takovou stavbu, která pro svou nosnou konstrukci, zajišťující přenos zatížení acelkovou prostorovou tuhost aintegritu, využívá vpřevážné míře dřevo amateriály na jeho bázi.

Vyjdu-li ale zprávě uvedené definice, může dřevo vrámci stavby představovat pouze malý podíl jejího objemu, apak je označení jednoznačně preferující dřevo matoucí. Je to pak trochu podobné známé hříčce opaštice ze slavičích jazýčků, kde se však kjazýčkům přidává koňské maso vpoměru jeden kůň na jeden slavičí jazýček.

Jsem přesvědčen, že ani dřevo není ideálním materiálem pro všechny stavby akonstrukce, aje zbytečné snažit se ho za každou cenu uplatnit iv situacích, kdy by daný úkol lépe splnil jiný materiál (ocel, beton, zdivo apod.). Pak už ale nosnou konstrukci nemusí tvořit převážně dřevo aobtížně bychom naplňovali výše uvedenou definici dřevostavby. Jakkoli je mi použití dřeva jako konstrukčního prvku staveb velice blízké ačasto se ukazuje jako opravdu výhodné, ne vždy je tomu tak. Vtakových případech není nutné, aby duše „dřevostavbaře“ byla zatěžována pocitem viny, že ne vše je ze dřeva.

Stavba je komplexní, integrální apředevším reálné dílo, vznikající vkonkrétních ačasto velice specifických podmínkách, ve kterém je nosné konstrukci ponecháván stále menší podíl jak fyzicky, tak významově. Cílem není, aby výsledkem byla stavba ze dřeva nebo zoceli či betonu, případně stavba zděná. Úkolem stavařů je navrhovat astavět kvalitní stavby, které dobře slouží svému účelu aumějí se co nejjednodušeji přizpůsobit měnícím se potřebám. Stavby jsou ale zároveň výsledkem odpovědného přístupu jejich tvůrců, pokud jde ovliv na životní prostředí, ato jak při jejich vzniku, tak během provozu, případně likvidaci.

Hledat cestu knaplnění výše uvedeného cíle nám bohužel komplikuje dosavadní přístup aobecně trend ve společnosti, kdy se stále častěji pod modlou specializace ztrácí původní smysl stavby jako celku. Pokud jde ozákladní nosné konstrukce, je pak odborný svět rozdělen na „oceláře“, „betonáře“ a„dřevaře“, kteří byli po léta vychováváni ke vzájemnému despektu anedůvěře akteří teď jen velice obtížně nacházejí společnou řeč při hledání ne „toho jejich“, ale vkonkrétním případě nejvhodnějšího řešení. Doplníme-li „odborný“ svět ještě opoliticko-ekonomický, atedy mocenský, ve kterém se vlastní stavba ajejí technické řešení, smysl acíl často zcela vytrácejí, dostaneme se kzajímavému, většinou však rovněž velice smutnému mixu. Otom ale tato kniha není.

Ve světě se však naštěstí stále častěji ave stále větší míře, setkáváme spřípady, kdy jsou dřevěné konstrukční anebo výplňové prvky na bázi dřeva velice úspěšně aefektivně kombinovány aintegrovány skonstrukcemi na jiné materiálové bázi. Také tomuto tématu se budeme podrobněji věnovat.

■ 1.1 Systém Two by Four (TBF) – základní popis

Jak již bylo uvedeno, systém Two by Four (dále TBF) je název pro konstrukční systém dřevostavby. Mám-li se se čtenáři této knihy podělit osvé zkušenosti, musím objasnit aspekt, který sTBF úzce souvisí. Často se ve své profesní praxi setkávám spřístupem, kdy se od konstrukčního systému očekává jakási jeho uzavřenost, jasná ohraničenost, dané detaily, jednoznačná řešení anad tím vším, jako symbol boží přítomnosti, certifikace. Zklamu všechny, kdo něco takového očekávají iod TBF.

Obr. 1.1 Základní fošnová konstrukce TBF, na horním obrázku zatím bez opláštění deskami OSB. Deskový ztužující efekt nahrazuje provizorní diagonální zavětrování. Na pravém obrázku se opláštění provádí zvnější strany a spolu s rámem stěny.

TBF, alespoň tak, jak jsem ho já poznal, je spíše konstrukční filozofie postavená na obecných, avšak trvale platných zásadách apravidlech, znichž je vždy možné vycházet akam se lze vždy vracet. Má pevný, jasný základ ana druhé straně umožňuje nekonečné množství různých variant aaplikací, integraci sjinými konstrukčními prvky akonstrukčními systémy. Systém je právě kvůli své geniální jednoduchosti otevřený aflexibilní, ato mu umožňuje jít neustále sdobou areagovat na vývoj požadavků, doprovodných materiálů, systémů atechnologií. TBF má vsobě zakódován jakýsi „samorozvoj“, což mu umožňuje chovat se udržitelně abýt neustále „in“. To je ale do značné míry vrozporu se současnou stavební praxí založenou na uzavřených acertifikovaných systémech, jejichž změna nebo úprava podle potřeb situace je buď nemožná, anebo velice obtížná. Architekt, projektant ani realizační firma tak nejsou motivováni kpochopení konkrétní stavby ajejímu vyhodnocení směrem khledání toho nejvhodnějšího řešení. Naopak, jsou spíše vedeni nastavit řešení tak, aby vyhovovalo certifikovanému systému, snímž jsou zvyklí pracovat akterý se třeba iosvědčil, možná ale ve zcela odlišných podmínkách.

Rozsáhlá „masáž“ odborné ilaické veřejnosti, že pouze to, co bylo certifikováno jako ucelené řešení, je možné použít ajiná řešení musejí být zaručeně špatná, dále omezuje kreativitu především architektů aprojektantů.

Přestáváme být tvůrci astáváme se aplikátory připravených aněkým jiným vymyšlených řešení. Je třeba mít na paměti, že stavbu jako takovou ze své podstaty certifikovat nelze, pouze snad její některé části. Ani sebelepší asebekvalitnější části však nejsou zárukou kvalitního celku. Nezbývá tedy než znovu připomenout, že by nám vždy mělo jít také ocelek apodle toho přistupovat ikvolbě částí atoho, co je propojuje. Žádný certifikovaný, uzavřený systém nemůže reagovat na množství potřeb vrozmanité arůznorodé praxi– podobně jako příliš podrobné zákony nemohou řešit všechny případy ajejich kombinace, které přináší běžný život.

Certifikované řešení, jakýsi protipól řešení optimálního, znamená jedno konkrétní, „zabetonované“ na dlouhou dobu avylučující jakoukoli alternativu nebo obměnu. Vtakových případech se běžně postupuje tzv. „na jistotu“, kdy toto jedno konkrétní řešení musí vyhovět iv nejhorších (nejnáročnějších) možných případech. Ve všech ostatních, atěch je drtivá většina, je pak ale zbytečně předimenzované, atedy izbytečně nákladné. Certifikace znamená rovněž nemalé náklady spojené svlastním jejím procesem, který může trvat iněkolik let, atedy celkem přirozenou snahu certifikované řešení už pak dále neměnit aco nejdéle jej používat. To je ale vpřímém rozporu sjiným současným trendem, který velí chrlit na trh stále nové anové materiály, výrobky aprodukty.

Na obou pólech tohoto rozporu se však dá úžasně vydělávat. Aprotože izde platí obecný zákon harmonie azachování energie, atedy iceny, jednu misku vah těchto výdělků nutno vyrovnat miskou druhou, atou jsou pak ceny staveb, vlastní certifikační procesy, neustálé změny pravidel, azbytečné aneefektivní mrhání aplýtvání jak materiály, tak ilidskou energií apotenciálem lidských schopností, které by mohly, apředevším měly, být využívány mnohem smysluplněji ave prospěch člověka apřírody, ne na jejich úkor. Není na světě ale jiný tvor, který by byl schopen dělat takové hlouposti atolik si komplikovat život, jako právě člověk.

Nechci však působit jako zarytý odpůrce certifikace. Vdnešní době, kdy je trh zaplavován novými výrobky, technologiemi amateriály, je jistě vhodné usnadnit azjednodušit stavební praxi orientaci vtéto záplavě aupozornit na výhody, případně úskalí některých řešení. Certifikace by se ale měla týkat především obecných postupů, které nepodléhají rychle se měnícímu vývoji ajejichž dodržením arespektováním bude zaručen dobrý výsledek. Certifikace vtomto smyslu pak bude velice jednoduchá, ale zároveň jednoznačná asrozumitelná.

Stavební obor je součástí celku, který svým dílem vytváří. Zároveň je jím ale ovlivňován. Promítají se do něj ispolečenské problémy avzhledem ktomu, že se ve „stavařině“ točí celkem slušné peníze, lze jen očekávat tomu úměrné tlaky asnahy oprosazení dílčích zájmů, bez ohledu na zájmy celku. Až příliš často dokonce proti němu.

Ve stavební praxi se samozřejmě projevuje ivliv reklamy, marketingu aobecný trend „prodat“. Není neobvyklé, že se do popředí dostávají prvky, materiály atechnologie, které zdaleka nepatří technicky knejlepším. Často jsou rovněž opouštěny ověřené postupy aprodukty, jen aby se vyhovělo silnému volání po neustálé „inovaci“. Vnašem oboru jsou tyto trendy zvláště problematické, protože předpokládaná životnost stavby je přirozeně podstatně delší než životnost většiny komodit, které běžně kupujeme. Pro projektanta apředevším pro realiační firmu není jednoduché převzít odpovědnost za výběr aaplikaci produktu nebo postupu, který sice má „certifikát“, na trhu však není ani rok, nejsou sním vlastně žádné zkušenosti, apřitom má ve stavbě fungovat řadu desetiletí.

Práce sTBF může být hodně odlišná od běžné stavební praxe. Na druhé straně nám dává možnost tvořit adále tento jedinečný vklad, kterým se jako lidské bytosti odlišujeme od zvířat, rozvíjet. Nabízí značnou míru svobody při hledání nejvhodnějšího řešení pro daný případ– právě proto, že ho svázat nelze. Ale izde jsou nezávislost atvůrčí svoboda podmíněny znalostí problematiky, zkušeností apříslušnou mírou osobní odpovědnosti.

Systém dřevostavby Two by Four (také Stick Frame, Platform Frame) vznikl ve druhé polovině 19. století vUSA aje dosud nejpoužívanějším systémem moderních dřevostaveb. Přesněji řečeno dřevostaveb, unichž je základním konstrukčním prvkem fošna vytvářející rovinný rám, ato nezávisle na případné míře prefabrikace. Většina současných prefabrikovaných systémů dřevostaveb tedy vychází rovněž zTBF.

Hlavní podmínky vzniku TBF byly tři:

• Potřeba konstrukčního systému založeného na místním asnadno dostupném materiálu, který by byl zároveň jednoduchý aefektivní anevyžadoval by vté době standardní řemeslnou zručnost, znalost azkušenost.

• Vynález strojně vyráběného hřebíku, který byl na rozdíl od hřebíku ručně kovaného podstatně levnější aumožnil místo klasických tesařských spojů aplikovat spoje hřebíkové. Stím souvisí idalší přirozený krok, asice využití fošny namísto trámu.

• Nezatíženost amerického prostředí tradicí alpěním na tradičním řemesle. VEvropě se dosud vyvíjejí drahé akomplikované, dnes počítači řízené stroje (CNC), které bez zásahu lidské ruky umějí standardní tesařské spoje na trámech. TBF stále využívá lidské mozky aruce, ale nepotřebuje ani trámy, atedy ani standardní tesařské spoje av dnešní době drahé avýkonné CNC stroje atechnologie, které mimo jiné mohou výrazně omezit potřebu lidské práce asnižovat požadavky na kvalifikovanost pracovníků. Říkáme tomu rovněž efektivita.

Přeložíme-li názvy užívané pro TFB přesně, dobře vystihují podstatu: Two by Four– „dva krát čtyři“ (rozměr průřezu základního konstrukčního prvku– fošny– vpalcích: 2“ ×4“), Stick Frame– „rám zklacků“, Platform Frame– „rámování splatformou, stropní deskou“. Přesto se doposud nepodařilo najít vhodný český ekvivalent. Vběžné praxi se tak můžeme setkat snásledujícími názvy:

• Lehký skelet. Skelet obecně je definován jako konstrukční systém sloupů, průvlaků, desek aztužujících stěn. TBF však tuto definici nesplňuje ani vjednom zparametrů, aproto považuji za nepřesné, nevhodné amatoucí používat toto označení.

• Sloupkový systém. Sloup je konstrukční prvek, který většinou nahrazuje stěny apřenáší především svislá osová zatížení (v případě betonových či ocelových konstrukcí izatížení ohybovými momenty). Na sloup navazuje vodorovný průvlak nebo deska se skrytým průvlakem. Ani tuto definici však TBF nesplňuje, arozhodně nejde ani ožádný systém sloupů či sloupků.

• Letmá montáž. Tento název mi zatím nikdo nevysvětlil aneznám ani jeho původ. Osobně mi žádný smysl nedává.

• Fošnový rámový systém dřevostavby. Název je asi nejblíže skutečnosti, protože základním konstrukčním prvkem je skutečně fošna sbíjená do rámu. Vodborných textech jsem se ale stímto označením nikde nesetkal.

Pro potřeby této knihy zůstanu proto inadále uzažitého aosvědčeného názvu Two by Four (TBF). Budu přitom mít na mysli ještě jeho původní formu, kdy je konstrukce vytvářena zjednotlivých prvků přímo na místě stavby.

■ 1.1.1 Fošnový rám

Fošnový rám je jednoduchý rovinný konstrukční prvek. Tvoří jej fošny uspořádané do dvou na sebe kolmých směrů vpodobě vodorovných prahů asvislých „stojek“. Ve své rovině je však taková konstrukce měkká aje třeba ji zabezpečit. To můžeme udělat opět jednoduše. Buď diagonálními prvky, prkny– což byl způsob používaný vpočátcích TBF, kdy ještě nebyly kdispozici deskové materiály. Nebo deskovými prvky, což je obvyklejší způsob. Opláštění pak zajišťuje nejen tuhost vrovině vlastního rámu, tedy funkci konstrukční, ale rovněž funkci opláštění au obvodových konstrukcí často ifunkci parobrzdné avzduchotěsné roviny (viz kapitolu 4 Skladby obvodových konstrukcí).

Tuhost rámu ajeho schopnost přenášet zatížení ve své rovině arovněž vrámci prostorové konstrukce stavby závisí na několika parametrech:

• dimenzi atuhosti spojení fošnových prvků,

• dimenzi atuhosti opláštění,

• tuhosti spojení mezi fošnovým rámem aopláštěním.

Uvedené parametry by měly být ve vzájemné harmonii. Pokud tuhé opláštění připojíme kfošnovému rámu měkce, tedy sem tam nějakým hřebíkem, bude právě toto měkké připojení nejslabším článkem. Fošnový rám iopláštění odolají, ale dojde kjejich oddělení vmístě připojení. Stejně tak pokud tuze připojíme měkké opláštění, funkci nejslabšího článku přebírá právě opláštění. Vlastní spojení potom odolá, ale dojde kporušení prvků opláštění.

Budeme-li deskové materiály opláštění spojovat na fošně rámu, musíme zohlednit jejich připojovací požadavky. Zkonkrétních požadavků jednotlivých deskových materiálů vyplývá minimální tloušťka fošny, na které se prvky opláštění spojují. Požadovaná šířka fošny už tedy nemusí být dána statickými důvody zhlediska přenosu například svislého zatížení, ale požadavkem na minimální požadovanou šířku pro spoj opláštění. Vzdálenost adimenze fošnových prvků tedy závisejí rovněž na požadavcích na spojení prvků opláštění. Dalším aspektem, který určuje vzdálenost fošnových prvků, mohou být rozměry desek na opláštění, ale také například zvolená modulová síť ašířka, vníž se vyrábí tepelná izolace, která má být do konstrukce použita, aby bylo možné jí aplikovat bez nutnosti dodatečných úprav, což zbytečně zvyšuje prořez aspotřebu materiálu ataké pracnost.

Princip převazování aprovazování prvků

■ 1.1.2 Stěnový rám

•Na obrázku 1.3 je patrná skrytá modulace systému TBF. Stojky základního rámu jsou umístěny vpředepsaném modulu. Okno nebo jiná konstrukční úprava však může tento modul narušit, aniž se to negativně projeví. TBF má tedy svůj, jakýsi vnitřní modul ařád, aniž tím omezuje související prvky aostatní části stavby.

• Svislé kladení. Desky formátu většinou na celou výšku stěny abez úpravy pero– drážka jsou napojovány na stojce. Šířka stojky musí odpovídat požadavkům na připojení desek av běžných případech je nutno použít sloupky sminimální tloušťkou 60 mm, což není jinak ze statického hlediska nutné aznamená to zbytečně vysoký podíl konstrukčních prvků ve stavbě, což není například ztepelnětechnického hlediska žádoucí. Vněkterých případech, zvláště usádrovláknitých desek, se svislá spára mezi deskami lepí předepsaným lepidlem, což přispívá květší tuhosti spoje atím icelého rámu. Stojky, na kterých se desky nenapojují, jsou pak zbytečně široké, protože není vpraxi obvyklé, aby se používaly různé tloušťky stojkových prvků pod spoj desek amimo něj. Stojky, na kterých se desky napojují, astojky bez tohoto spoje jsou pak namáhány odlišným způsobem.

• Vodorovné kladení. Používá se především vpřípadě OSB desek, které jsou po celém obvodu opatřeny perem adrážkou (4PD desky). Svislé spoje desek není nutné napojovat na sloupcích jako vpřípadě svislého kladení, aformát desek se tedy nemusí vázat na rozteč rámových stojek. Konstrukce ivlastní montáž se tím zjednodušují atloušťka sloupků není determinována požadavky pro napojení desek. Všechny stojky jsou pak namáhány rovnoměrně. Desky ve spojích se často lepí například polyuretanovými lepidly. Tím je dosažena jednak větší tuhost spoje, což přispívá ikvětší tuhosti opláštění ajeho lepší statické funkci, azvyšuje se ivzduchová těsnost spoje, kterou potřebujeme pro vyšší vzduchotěsnost objektu (více vkapitole 2 Pasivní stavění). Tento typ opláštění je pro svoje četné výhody používán stále častěji.

• Vodorovné kladení velkoformátových desek. Pro pláštění je možné použít ivelkoformátové desky bez úpravy perem adrážkou kladené vodorovně. Pak je ovšem nutné všechny hrany podepřít, ato na prvcích rámu amimo něj dodatečnými svlaky. Úpravy jsou ale pracné aobtížné, proto se vpraxi tento způsob příliš nepoužívá.

■ 1.1.3 Stropní rám

■ 1.1.4 Rám krovu

• uložení krokve na obvodovou stěnu,

• spojení, případně uložení krokví ve vrcholu (hřebeni) střechy,

• spojení kleštiny akrokve.

■ 1.1.5 Prostorová konstrukce

■ 1.2 Konstrukce TBF

■ 1.2.1 Základové prahy

• hydroizolační– zabraňují přenosu vlhkosti zpodkladního betonu do dřeva,

• těsnicí– těsní spáru mezi podkladním betonem avlastním prvkem, apřispívají tak kvyšší vzduchotěsnosti objektu,

• vyrovnávací– vyrovnávají drobné nerovnosti apřispívají kdobrému přenosu zatížení zprahu do podkladu.

• Kotvu přímo zabetonovat do podkladního betonu. Je tedy třeba ji osazovat už při betonáži. Tento způsob však montáž dost komplikuje aje také obtížné přesně dodržet předepsané umístění kotev.

• Kotvu osadit do předvrtaného otvoru vbetonu, ato jako tzv. „ natloukací kotvu“. Vtomto případě je však nutno zvláště hlídat dovolené vzdálenosti kotvy od okraje betonového podkladu, protože tento druh kotvy se při aktivaci rozpíná, apůsobí tedy tlakem do okolního materiálu.

• Kotvu osadit do předvrtaného otvoru pomocí tzv. „chemické kotvy“, kdy spojení trnu apodkladního betonu zajišťuje většinou dvousložková hmota na bázi epoxidových pryskyřic. Tento způsob spojení je při dodržení předepsaného postupu velice pevný aspolehlivý. Jistou nevýhodou je větší pracnost, vyšší nárok na pečlivé provedení acelkem vysoká cena vlastní chemické kotvy.

• Asi nejdrastičtějším řešením je podkladní beton rozbourat adesku udělat znovu. Ktomu dochází vpřípadech, kdy se spojují značné nerovnosti spolu se špatnou kvalitou podkladního betonu, často snepřesně umístěnými vývody kanalizace, vody ad. Tehdy bývá skutečně nejlepším řešením udělat beton znovu, protože jakékoli jiné řešení pak přináší problémy nejen po celou dobu vrchní stavby, ale představuje často značné nebezpečí pro její budoucí fungování.

• V některých případech je možné na nerovný podklad nabetonovat další, jakousi opravnou vrstvu. Je to vhodné vpřípadech, kdy stávající beton je sice nerovný, ale jinak kvalitní. Vrámci této úpravy se dá často také opravit poloha vývodů kanalizace vdesce, případně napravit další nedostatky. Je ale třeba počítat stím, že zvyšujeme úroveň betonového základu, ato occa 40–60 mm (minimální tloušťka nápravné vrstvy bývá 40 mm). Dalším důležitým momentem je správná volba „spojovacího můstku“, tedy vrstvy, která propojuje stávající povrch snovou opravnou vrstvou. Většinou ji tvoří speciální stěrka či nátěr, někdy ive spojení spropojovacími trny. Vrámci opravné vrstvy je někdy vhodné doplnit ijejí vyztužení prostřednictvím kari sítě či jiným způsobem vyztužení (skelná vlákna apod.). Opravnou vrstvu ajejí připojení ke stávajícímu nerovnému povrchu je vždy nutno navrhovat velice pečlivě arovněž ji spatřičnou pečlivostí provádět. Je pak otázkou, jestli stejná firma, která provedla nekvalitně podkladní vrstvu, bude schopna ji správně opravit. Ito je třeba zvážit arozhodnout.

• Drobné lokální nerovnosti, tedy máme-li kvalitní ave většině irovný podklad, pouze slokálními prohlubněmi, či naopak výstupky, můžeme rovněž lokálně opravit. Výstupky lze ubrousit pomocí brusky na beton, prohlubně naopak lokálně vyrovnat vhodnou vyrovnávací stěrkou.

• V některých případech je možné ponechat inerovný povrch beze změny avyrovnání provést až vrámci konstrukce vrchní stavby TBF. Zde se nám nabízejí dvě základní možnosti.

• Základovými prahy TBF sledovat nerovnosti podkladu avyrovnání provést různě dlouhými stojkami stěnového rámu stím, že vrchní práh rámu je už vyrovnaný. Tento způsob se sice vyznačuje vyšší mírou pracnosti při „rámování“ TBF, je ale celkem často používán. Izde však záleží na konkrétních okolnostech.

• Základové prahy vyrovnat aprovizorně je vyklínovat do požadované rovinnosti. Práh pak zakládáme na „nejvyšším“ místě desky apod prahy vznikají mezery podle velikosti nerovnosti. Mezeru je pak ale nutno vyplnit, aby byl zajištěn správný přenos zatížení. Používáme ktomu tzv. „expanzní“ malty, které se vyznačují tím, že při vytuhnutí nezmenšují svůj objem, některé dokonce mírně nabývají. Přesně to zde potřebujeme. Maltu je třeba aplikovat vsouladu stechnologickým návodem arovněž pečlivě.

■ 1.2.2 Svislé konstrukce – stěny

Okenní otvory

• Velikost okna, především šířka okenního otvoru, který musíme pro okno vytvořit.

• Umístění okna ve stěně avliv okenního otvoru na chování konstrukce ajejí integritu. Výrazným zásahem do integrity stěnového rámu je rohové okno, kdy stěna je oknem zcela přerušena aokno, či dokonce jen zasklení okna bez rámu, pokračuje do stěny vrohu navazující. Především udobře tepelně zaizolovaných konstrukcí vzniká potřeba umístit vlastní okno mimo nosnou konstrukci dřevostavby pomocí vykonzolování. Toto řešení však vnáší do konstrukce přídavná zatížení, se kterými je nutno počítat.

• Zatížení, které bude přenášet okenní překlad. Okna samozřejmě umisťujeme ido stěn přenášejících zatížení ostatních částí konstrukce. Nepsaným pravidlem je, že nejširší okenní otvory bývají předepsány právě vmístech, kde je soustředěno značné zatížení anamáhání.

• Požadavky především na „překladovou“ část okenního otvoru, jako jsou například kastlíky vnějších žaluzií nebo rolet, které mohou zvláště upasivních staveb znamenat celkem obtížný detail. Střetává se zde totiž několik zcela protichůdných požadavků anajít správné řešení nebývá jednoduché.

• pokud to umožňuje šířka konstrukce, můžeme přidat jednu či dvě standardní fošny,

• lze použít lepené lamelové dřevo (BSH),

• variantou jsou další materiály na bázi dřeva (Ultralam),

• ocelové překlady I, HEB apodobné.

■ 1.2.3 Průvlaky vrámci konstrukce stěn

• U menších dimenzí můžeme vytvořit průvlak sbíjením několika standardních stropních fošen. Jedná se pak okonstrukční prvek, který je nutno dále obložit, není-li přímo skrytý vkonstrukci.

• U větších dimenzí používáme často průvlak zlepeného dřeva. Technologie lepení umožňuje vytvořit imohutné, atedy únosné průřezy. Dřevěné lepené průvlaky pak bývají často „přiznány“, to znamená zůstávají vinteriéru viditelné. Tomu je pak třeba přizpůsobit jejich průřez, ato isohledem na jejich požární odolnost, protože dřevo pak není před účinky požáru chráněno.

• Další alternativou je využití oceli, aprůvlaky pak bývají nejčastěji ze standardních profilů „I“ včetně profilu „HEB“, jež se běžně vyrábějí. Ocelové průvlaky pak téměř vždy obkládáme, především zpožárních důvodů.

• Průvlak může být „přiznaným“, tedy viditelným apatrným prvkem, anebo je naopak požadována jeho „neviditelnost“, kdy je ukryt do konstrukce.

• V případě skrytého průvlaku nemůžeme stropní prvky uložit klasicky na průvlak, ale musíme je připojit zboku asprávně zajistit přenos zatížení.

• U dřevěného průvlaku využíváme pro boční připojení především ocelových třmenů– „botek“, které je nutné vybrat podle potřebného přenosu zatížení apodle rozměru stropního prvku. Botky se pak připevní na průvlak ado nich se osazují stropnice.

• Ocelový průvlak HEB můžeme většinou použít přímo pro osazení stropních prvků. Jejich zhlaví je třeba upravit podle profilu HEB.

• Důležitou podmínkou bočního připojení stropnic na průvlak je provázání obou průvlakem rozdělených částí. Dělá se to nejčastěji prostřednictvím konstrukční podlahy.

■ 1.2.4 Stropní konstrukce

• Smykové únosnosti především nad podporami av místech osamělých břemen.

• Možnostem aomezením pro otvory vprůřezu. Uohýbaných nosníků je pravidlem, že vpřípadě otvorů nesmíme narušit spodní ahorní vlákna, která bývají namáhána tahem nebo tlakem. Otvory umisťujeme vzónách sminimálním smykovým napětím vyvolaným utohoto typu nosníků především posouvajícími silami areakcemi.

• Prostorové stabilitě nosníku ajeho zabezpečením před klopením.

• Manipulaci sprvky, jejich uložení, skladování azapracování do konstrukce. Vyžadují vyšší míru pečlivosti alepší ochranu před klimatickými vlivy než prvky zmasivního dřeva.

• ohybový moment, jehož průběh je na obrázku 1.20 naznačen, způsobující tzv. ohybové namáhání– vnašem případě tlak ve vrchních vláknech atah ve vláknech spodních, ato přesně podle jeho průběhu, tzn. největší ohybové napětí je ve středu nosníku, vpodporách pak nejmenší (nulové vpřípadě ideálně kloubového uložení);

• posouvající (smykovou) sílu. Ta pak vyvolá odpovídající smykové namáhání anapětí. Průběh smykového napětí je vobrázku také naznačen aje „lokalizováno“ právě opačně od napětí ohybového. Smykové napětí je tedy opět největší vmístě zdroje – podporové reakce aposouvající síly. Uprostřed nosníku (mezi podporami) je nulové. Vrámci průřezu je pak ale největší vjeho středu (stojina) aopět nulové na vnějších okrajích (pásnice).

• uprostřed nosníku vhorních adolních vláknech vlivem ohybového namáhání,

• v místě podpor vlivem podporových reakcí asmykového namáhání.

1.2.4.1 Uložení stropní tabule na stěny

• představuje nežádoucí tepelný most, vlastní konstrukce stropu ajeho čelní fošna se dostávají na stranu exteriéru;

• neumožňuje udržet polohu především parotěsné nebo parobrzdné azároveň vzduchotěsné roviny na interiérové straně skladby. Navázat tuto rovinu právě vmístě stropu na obvodové stěny bývá problematické avede knáročným aobtížně proveditelným detailům.

1.2.4.2 Panely zvrstveného dřeva (CLT panely – Cross Laminated Timber)

1.2.4.3 Spřažení betonové desky sdřevěnými stropními prvky

1.2.4.4 Otvory aprostupy ve stropní konstrukci

1.2.4.5 Blokování stropních prvků

■ 1.2.5 Konstrukce krovu

• šikmé střechy standardních tvarů (sedlové, valbové, stanové, pultové),

• ploché střechy, jejichž konstrukce je pak hodně podobná, ne-li shodná, sjiž popsanou konstrukcí stropu.

1.2.5.1 Šikmé střechy

1.2.5.2 Ploché střechy

• Konstrukce ploché střechy, která má mnohem blíže ke konstrukci stropu než ke konstrukci šikmé střechy.

• Vlastní skladby asouvrství ploché střechy, kde nejvýznamnější vrstva je hydroizolační. Hodně důležité bude rozhodnutí mezi variantou difuzně uzavřené nebo difuzně otevřené skladby konstrukce. Od tohoto rozhodnutí se odvíjí řešení jednotlivých vrstev. Difuzně otevřeným auzavřeným skladbám se věnuji ve kapitole 4 Skladby obvodových konstrukcí – obvodový plášť.

• Nosný konstrukční prvek uložíme vodorovně aspád vytváříme vdalších vrstvách konstrukce. Pokud půjde oskladbu sodvětrávanou mezerou, atedy pojistnou hydroizolační vrstvou, je nutno pamatovat na to, že ina této vrstvě může kondenzovat voda, apodle toho je třeba volit materiál aprovedení vrstvy. Je možné, že pojistná hydroizolace je beze spádu aspád je vytvořen až nad touto vrstvou. Voda, která vodvětrávané mezeře případně zkondenzuje, zůstává na bezespádové pojistné hydroizolaci anásledně je odvětrána (obr. 1.27a).

• Nosný prvek uložíme ve spádu aostatní vrstvy tento spád kopírují. Vodorovné plochy vinteriéru pak dosahujeme zavěšeným podhledem. Vpřípadě skladby sodvětrávanou mezerou budeme mít vtomto případě pojistnou hydroizolaci už ve spádu aje nutno umožnit odvod vody, která na ní bude kondenzovat. Vodu ze střechy je nutno odvádět ze dvou úrovní – zvlastní krytiny az pojistné hydroizolace (obr. 1.27b).

• Konstrukce dřevostavby je vodorovná aspád vytvoříme například pomocí spádového polystyrenu, který je možné objednat udodavatele přímo na míru konkrétní střechy. Toto řešení se uplatňuje nejčastěji vpřípadech požadavku na viditelné stropní prvky. Skladbu pak volíme jako difuzně uzavřenou apodmínkou je řádně provedená parozábrana pod vrstvou tepelné izolace. Na rozdíl od předchozích způsobů umožňuje použití spádového polystyrenu spádovat plochu dvěma směry do jednoho bodu, což není jinak udřevostavby obvyklé (obr. 1.27c).

■ 1.3 Ochrana dřeva vkonstrukcích, životnost dřevostaveb

■ 1.3.1 Dřevokazné houby

■ 1.3.2 Dřevokazný hmyz

■ 1.4 Způsoby ochrany dřeva vkonstrukci

• Dřevo musí být zdravé, nepoškozené anenapadené škůdci, ať už houbami, nebo hmyzem.

• Po dobu zapracování dřeva do konstrukce (příprava, opracování, vlastní stavba) musejí být zaručeny podmínky, které jeho stav nezhorší anevzniknou podmínky pro napadení škůdci.

• Konstrukce musí být navržena aprovedena tak, aby po dokončení stavby apo dobu její životnosti nenastaly podmínky, které by „imunitu“ dřeva oslabily natolik, že by se stalo živnou půdou pro biologické škůdce nebo jinou formu způsobující jeho oslabení (degradaci). Vtéto souvislosti hovoříme otzv. konstrukční ochraně dřeva. To platí jak pro běžnou údržbu po dobu životnosti stavby, tak také vpřípadě stavebních úprav, rekonstrukcí apod.

■ 1.4.1 Chemická ochrana dřeva

1.4.1.1 Beztlakové technologie

• nátěr – asi nejběžnější forma, kdy dřevěný prvek nebo jeho část natřeme, někdy opakovaně, daným roztokem,

• nástřik – podobná forma jako nátěr, avšak aplikovaná pomocí stříkacího zařízení,

• máčení – prvek se namočí do daného roztoku; doba máčení ovlivní množství látky vstřebané do dřeva.

1.4.1.2 Tlaková impregnace dřeva

■ 1.5 Hlavní zásady konstrukční ochrany dřeva vpraxi

■ 1.5.1 Přesahy střech

• Vodu ze střechy odvádíme buď přímo nad obvodovou stěnou anebo těsně kolem ní, což vede ke konstrukčně složitým ajak technicky, tak finančně náročným detailům, svysokým rizikem omezené živostnosti anásledných poruch.

• Nelze využít stínicího efektu přesahu střechy aje nutné investovat do předokenních žaluzií či jiného způsobu efektivního zastínění oken.

• Fasáda není chráněna ani před nejběžnějším anejmírnějším deštěm.

■ 1.5.2 Upravený terén kolem stavby

■ 1.5.3 Odvětrání aproudící vzduch

1.5.3.1 Odvětrání aproudění vzduchu kolem konstrukce

• Pomocí prostého odvětrání daného prostoru, kdy většinou proti sobě as co největším výškovým rozdílem umisťujeme vstupní avýstupní otvory,jimiž je prostor trvale anebo vurčitých intervalech provětráván.

• Pomocí odvětrávací mezery, kterou umisťujeme většinou na vnějším líci obvodového pláště (fasády, střechy). Její fungování je většinou založeno na principu komínového tahu, kdy se srozdílnou výškou mění tlak vzduchu, atento rozdíl, umocněný rozdílnou teplotou rovněž vzávislosti na výšce anebo na rozdílu teplot na různých koncích dutiny, vyvolává proudění vzduchu.

1.5.3.2 Úprava ústí mezery

1.5.3.3 Průchodnost odvětrávací mezery

• Mezi teplotou vdutině ateplotou vzduchu mimo dutinu. Pokud jde například ojižní fasádu, pak vpřípadě oslunění atepelně vodivého povrchu fasády může být teplota vdutině ivýrazně vyšší než teplota venkovního vzduchu (známé například ze šikmých střech, kdy na spodním líci tašek může být teplota ipřes 80 °C). Tyto rozdíly samozřejmě efekt proudění vzduchu výrazně umocňují.

• Rozdíly mezi teplotou na počátku akonci dutiny. Pokud vrchní konec dutiny bude přímo osluněn, teplota vzduchu pak bude výrazně vyšší než například teplota uterénu, kde fasádní dutina začíná, navíc pokud bude ještě něčím zastíněná.

1.5.3.4 Odvětrání uzavřených prostor

• pomocí speciální tvarovky vložené do spoje pojistné hydroizolace,

• pomocí větracího otvoru ve štítu,

• pomocí kanálu (trubky) souběžně skrokví apod pojistnou hydroizolací – toto řešení ale znamená oslabení tepelné izolace vmístě přívodu vzduchu aje třeba stím počítat.

■ 1.6 Povrchová úprava dřeva

• Na kvalitě povrchu dřeva ana kvalitě apřipravenosti dřeva pro povrchovou úpravu. Ve většině případů je nutné, aby dřevo bylo dostatečně suché aaby byla dodržena ipotřebná teplota při aplikaci povrchové úpravy.

• Na kvalitě vlastní povrchové úpravy, tedy nátěru (lazury, oleje, barvy apod.). Zde platí, že odolnost aživotnost povrchové úpravy je dána do značné míry schopností odolávat UV záření atoho se dociluje přidáváním barevných pigmentů. Nejvíce pigmentu obsahují krycí barvy anejodolnější vůči UV záření jsou pak tmavé hnědočervené ahnědé odstíny obsahující železitý pigment.

• Na kvalitě zpracování, tedy na zkušenosti, odbornosti apreciznosti pracovníka, který povrchovou úpravu provádí.

• Na dalším zpracování azacházení spovrchově upraveným prvkem do jeho finálního zapracování do konstrukce. Isebelépe povrchově upravený prvek může být vdalším kroku na stavbě poškrábán, znečištěn či jinak poškozen.

• Součástí povrchové úpravy dřeva sohledem na zásady jeho konstrukční ochrany je kvalita povrchu dřeva. Máme často tendenci srovnávat fasádní dřevěné prvky se dřevem vinteriéru, apřirozeně pak požadujeme, aby iv případě fasády bylo dřevo co nejhladší. Ktakovému požadavku však není žádný praktický důvod. Je třeba si uvědomit dva zásadní rozdíly – za prvé, dřevo je venku vystaveno výrazně odlišným podmínkám než vinteriéru, aza druhé, interiérové dřevěné prvky vnímáme vtěsné blízkosti, často se jich přímo dotýkáme. Fasádní aobecně vnější dřevěné prvky vnímáme často ze vzdálenosti iněkolika metrů ado těsné blízkosti se dostaneme jen výjimečně.

• Čím více dřevo povrchově opracováváme (řežeme, hoblujeme, brousíme), tím více narušujeme jeho přirozenou strukturu, jeho vlákna abuňky, atím více snižujeme jeho přirozenou odolnost vůči nepříznivým vnějším podmínkám. Nejkvalitnější střešní dřevěné šindele jsou tedy štípané, kdy štěp zachovává arespektuje přirozený průběh vláken, ata pak nejsou narušena. Ve Skandivávii je předpisy zakázáno používat na fasádě hoblovaná prkna. Hrubý povrch navíc umožní aplikovat větší množství nátěru, což prodlužuje jeho životnost, protože povrchové úpravy degradují nejčastěji postupným „sprašováním“, kdy se povrchové vrstvy úpravy postupně rozkládají arozpadají ajsou sprašovány větrem do ovzduší. Hrubý povrch také výrazně omezuje praskání především nátěrů vytvářejících povrchovou vrstvu, která na hrubém povrchu může podstatně lépe dilatovat (vlhkostní ateplotní roztažnost) avýrazně se tím omezuje tvorba prasklin povrchové úpravy. Praskliny, kterými pak do nátěru proniká voda anečistoty výrazně zkracují životnost povrchové úpravy.

• Lazura je do jisté míry průsvitná azachovává přírodní strukturu dřeva. Lazury bývají na vodní irozpouštědlové bázi. Některé vytvářejí povrchovou vrstvu (typické pro lazury na vodní bázi), jiné pronikají hlouběji do struktury dřeva apovrchovou vrstvu nevytvářejí. Životnost lazur ainterval obnovy většinou bývají kratší než vpřípadě krycích barev. Po lazuře je celkem dobře možné použít krycí barvu.

• Krycí barva je neprůhledná avždy vytváří povrchovou vrstvu. Ibarvy jsou na vodní nebo rozpouštědlové bázi. Interval obnovy bývá delší než ulazur apod barvy můžeme dřevo tmelit, vyspravovat apod. Po barvě není možné použít lazuru.

• Olej považuji za nejvhodnější povrchovou úpravu dřeva. Máme sním nejlepší zkušenosti. Nevytváří povrch, vždy se vsakuje do dřeva anejvíce ze všech povrchových úprav zachovává přirozený vzhled astrukturu dřeva. Je přirozeně vodoodpudivý adodává dřevu pružnost ahebkost. Před obnovou nevyžaduje žádné broušení ani jinou úpravu povrchu. Lze pořídit izabarvené, pigmentované oleje avzhled dřeva tím dále upravit. Pokud však použijeme jednou olej, je obtížné později aplikovat jiný druh povrchové úpravy, ikdyž to nelze zcela vyloučit azáleží vždy na konkrétním případě. Určitě ale pak nelze doporučit nic na vodní bázi.

■ 1.7 Technologická úprava dřeva

■ 1.8 Two by Four aostatní konstrukční systémy

• rychlost;

• čistota abezprašnost technologie, výhodná právě vpřípadě rekonstrukcí;

• schopnost adaptace podle konkrétních podmínek dané stavby, opět výhodné vpřípadě rekonstrukcí;

• minimální požadavky na skládku materiálu ajeho manipulaci – všechny standardní prvky TBF lze pronést otvorem ovelikosti běžných dveří, materiálem lze zásobovat průběžně apodle toho, jak je právě potřeba;

• jako suchá technologie nevyžaduje žádné technologické přestávky aje vmenší míře závislý na počasí atéměř zcela nezávislý na vnějších teplotách.

■ 1.9 Provoz aúdržba dřevostavby

■ 1.10 Rekonstrukce aadaptace dřevostavby

■ 1.11 Rekonstrukce aadaptace pomocí dřevostavby

• Dřevostavba je výrazně lehčí než zděná stavba, což může být rozhodující především vpřípadě nástaveb, kdy nová část zatěžuje tu původní.

• Dřevostavba bývá výrazně rychlejší než zděná stavba. To je důležité především tehdy, je-li nutné po dobu rekonstrukce zajistit aplatit náhradní ubytování, nebo pokud rekonstrukce probíhá za provozu. Kratší doba výstavby omezí riziko plynoucí zvrtochů počasí arovněž nepříjemný zásah do provozu stavby. Časový aspekt je rovněž zásadní například urekonstrukcí školských zařízení.

• Dřevostavba bývá výrazně „citlivější“ aohleduplnější než zděná stavba. Jak uvádím vjiné části knihy, vpřípadě TBF lze postavit stavbu na druhé straně dveřního otvoru. To může být ve stísněných atěžce přístupných prostorech, které často rekonstrukce představují, klíčový moment. Rovněž úroveň prašnosti ahlučnosti je výrazně nižší, podobně přeprava stavebního materiálu, kterého je na váhu podstatně méně anení snadno sypký, atedy ani prašný, je snazší améně riziková. Akonečně vpřípadě dřevostaveb lze zaznamenat ijisté rozdíly vúrovni pracovníků, tedy pokud jde oúroveň aschopnost komunikace, ohleduplnosti apod. (dříve se tomu říkalo mravy).

• Dřevostavba má podstatně menší nároky na staveniště, zábory veřejných pozemků amožnost zásobovat stavbu průběžně apo částech.

• Důvodem může být inižší cena dřevostavby daná však ne vlastní konstrukcí (ta bývá srovnatelná, někdy dokonce ivyšší), nýbrž možností omezit související náklady (zábory, těžká zvedací technika, náklady na provizorní zabezpečení stavby). Další úspory mohou představovat dodatečné úpravy stávající stavby vedoucí ke zvýšení její únosnosti, které vpřípadě dřevostavby nemusejí být třeba. Ak nižší ceně je tak možné připočíst idalší zkrácení termínu výstavby.

• Absence mokrých procesů, které vždy vrekonstrukci představují riziko promáčení stávající stavby avyžadují často technologické přestávky atím prodlužují dobu stavby. Nelze je také provádět za nízkých teplot.

■ 1.12 Likvidace dřevostavby