Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Marjorie Hillisová

Žít sama a užít si to
Sofistikovaný průvodce samostatné ženy

Přeloženo z anglického originálu Live Alone and Like It, vydaného nakladatelstvím Virago Press, 2016. První vydání vyšlo v nakladatelství The Bobbs-Merrill Company, 1936.

Přeložila Jana Ejemová

Ilustrace Cipé Pinelesová
Sazba Vojtěch Kočí
Formát ePub Štěpán Böhm
Jazyková redakce Marie Hajdová
Odpovědná redaktorka Lenka Kubelová

Počet stran 160
První vydání, Praha 2018

Vydala GRADA Publishing, a.s.
pod značkou Cosmopolis
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 7052. publikaci

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Czech edition © GRADA Publishing, a.s., 2018
Copyright © Marjorie Hillis, 1936
Copyright © The Beneficaries of Marjorie Hillis, 1971

ISBN 978-80-271-2349-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-2348-3 (pdf)
ISBN 978-80-247-3186-5 (print)

KAPITOLA PRVNÍ

KDYŽ SEOCITNETE SAMA

TATO kniha není žádným manuálem propagujícím sólo život. Pět zdeseti lidí, kteří žijí sólo, sinedokážou sami poradit, anejméně tři ztěch zbývajících jsou nehorázní sobci. Pravděpodobné ale je, ževněkterých obdobích svého života, třeba jen vpřestávkách mezi manžely, sebudete muset smířit sživotem osamotě.

Můžete sepro něj irozhodnout. Dělá tohodně lidí– každým rokem jich přibývá. Většinou simyslí, žečiní úchvatný amoderní krok, adalší měsíc užtoho často litují.

Nebo možná patříte – ale samozřejmě, žetomu tak není – doklubu osamělých srdcí, která nemají nikoho, kdo byje miloval. Jeto skupina, dokteré bynikdo, kdo májen zamák fištrónu, neměl patřit déle než pár týdnů, přesto vní spousta skvělých lidí uvázne sesklíčeností natrvalo.

Vtip jevtom, žena to, jak úspěšně žít sama, existuje metoda. Ostatně jako navšechno ostatní, včem chcete být opravdu dobrá. Aťuž sedíváte nasvou domácnost sólo ženy jako naprokletí, nebo nadobrodružství (ajevám dvacet šest čišedesát šest), potřebujete plán, máte-li ztoho vytěžit tonejlepší.

To nejlepší může být opravdu krásné. Snad stejně krásné jako kterýkoliv jiný způsob života anekonečně krásnější než život spříliš mnoha lidmi (což často znamená dva avíce), nebo sjednou nesprávnou osobou. Sólo můžete žít zvesela, sgrácií, okázale, sklesle, apaticky. Nebo zvás může být jen zasmušilá osamělá existence, která lituje sama sebe akterá vnikom žádný cit probudit nedokáže.

Vaše možnosti vtéto věci nemusí nutně souviset svaším příjmem. Pokud jenízký, pravděpodobně narazíte navíce sólistů nasvé úrovni, než byste narazila spříjmem vyšším – atyto osoby „navíc“ vám dokonale poslouží jako hosté kvečeři naposlední chvíli, čtvrtí hráči bridže nebo doprovod dodivadla.

Pokud žijete sama uždlouho, žijete podle svého zavedeného schématu avnašich moudrých slovech najdete nanejvýš sem tam pár podnětů. Kužitku těch, které jsou vtéto hře pro jednoho hráče nováčky, začneme odzačátku.

Začít musíte svým postojem – přístupem, dalo byse říct. Úplným základem úspěšného sólo života jeodhodlání vněm uspět. Aťuž patříte kekonzervativcům, kteří tonazývají silnou vůlí, nebo jste moderní aříkáte tomu kuráž, nutně topotřebujete. Musíte serozhodnout, jaký život chcete vést, apak tozačít naplňovat. Možná sipomyslíte, žeto musíte udělat tak jako tak, ale rodiny amanželé dotéto potřeby značně zasahují. Když žijete sama, takřka nikdo vám užnic neurčuje.

Zařídit sisvůj vlastní život může znít chmurně – zejména pokud jste staromódní astále osobě uvažujete jako opříslušnici slabšího pohlaví. Tak tomu ale není. Můžete sito iužít. Můžete si– vrámci omezení, snimiž sepotýkají všichni, aťuž žijí sami, nebo vtlupách– žít pěkně posvém. Aby bylo jasno, nikdo vás nebude obskakovat, ažbudete unavená, také ale nebudete mít nikoho, kdo očekává, ževy budete obskakovat jeho, ikdyž budete unavená. Nikdo neponese zodpovědnost zavaše účty – také seale nikomu zasvoje účty nebudete muset zodpovídat. Budete moci jíst co, kdy akde sevám zachce, ivečeři napohovce vobývacím pokoji – což jejedna zvrcholných podob požitku, kterou mužský mozek stále ještě nedokáže docenit.

Můžete sivlastně nestydatě užívat, ato tak radostným způsobem, žeto dokáže jen pár moudrých žen, které žijí samy. Hrát sina Sparťanku pozbývá významu, když váš výkon nikdo nesleduje. Inesobeckost potřebuje mít nějaký protiklad – ostatně jako většina věcí vživotě, které stojí zato. Když žijete sama, můžete sidělat – vrámci svých vlastních zdí –, cose vám zamane. Trik jevtom, žesi zařídíte život tak, jak vám to opravdu vyhovuje.

Na začátku tomožná bude vypadat složitě – obzvlášť když zatou změnou nestálo vaše vlastní rozhodnutí. Značný počet lidí dotoho vkročí vdůsledku úmrtí, rozvodu, čijiného přeuspořádání vztahů, které seblíží katastrofě. Zcela určitě sebudou tak trochu litovat, očekávat soucitnou pozornost abudou setou nespravedlností užírat. Toje lidské. Každá sama sebe občas lituje (muže můžeme vynechat). Ale ta, která selituje déle než měsíc, jebačkora akromě toho bude pravděpodobně všem naobtíž.

Samozřejmě, žeto tak být nemusí – pokud sevyrovnáte sněkolika fakty. Prvním znich je– řekněme tona rovinu – problém, který představuje žena „navíc“. Toplatí ioženách tak přitažlivých jako Peggy Joyceová1 (jejíž období, kdy ježenou navíc, jsou krátká, zato sečasto opakují). Ženy navíc představují výdaje navíc, hosty navečeři navíc, hráče bridže navíc adost často isoucit navíc.

Možná topro vás bude šok. Třeba jste sivždycky myslela, žejste největší kráskou vokolí. Nebo víte, ženejste, ale myslela jste si, žemáte několik věrných přátel apříbuzných. Asnad imáte – ale dokonce ioni budou někdy přemýšlet nad tím, jak svámi naložit.

Vtip jevtom, zařídit sepo svém – audělat toze všeho nejdřív. Ale aby sevám topodařilo, budete potřebovat alespoň dvě věci: mentální obraz sebe sama coby veselé anezávislé osobnosti adost kuráže nato, abyste otomto obraze přesvědčila druhé.

Známe například jednu obchodnici, oníž bypřed čtyřiceti lety řekli, žezůstala naocet, akterá oprázdninách, víkendech apo večerech, když pomineme její dvacetiletou práci vkanceláři, dokázala zastřílet sive Skotsku, koupat sevJuan-les-Pins, přejít Andy, zajít nadostihy vSaratoze, zhlédnout většinu těch nejlepších her vNew Yorku apřitom siudržet postavu. „Jsem odpřírody líná,“ říká, „ale trochu sepohybovat musím, protože země nebude stará panna. Nepřipustím, aby namě pohlíželi míženatí bratři, provdané sestry, neteře asynovci, jako jsem pohlížela jána svou neprovdanou tetu. Když jsem byla mladá, nemohli jsme jet jen tak naprojížďku, aniž bychom nepřemýšleli nad tím, zda senemáme zastavit pro tetu Mary – vycházela ven zřídkakdy. Zkrátka, mým cílem jechodit ven stejně často jako kterýkoliv jiný člen rodiny, pokud neještě častěji. Baco víc, mým cílem jevydat seještě oněco dál.“

Nám není známo, jak daleko sevydává, nikdy jsme však neslyšeli mluvit oní jako ostaré panně.

Možná jevtakovémto postoji jakýsi prvek vzdoru. Ale když začnete žít samy, dovedností, která sevám může náramně hodit, jeprávě vzdor. Nastanou chvíle, kdy hobudete potřebovat, zejména pokud jste vminulosti byla něčí hýčkanou holubičkou. Brzy ale přijdete nato, ženezávislost jesama osobě větší odměnou než ctnost. Dodá vám skvělý pocit. To, žestojíte navlastních nohou aumíte siporadit (když jeto nutné) ibez přátel, příbuzných anápadníků, neřku-li nepřátel, dokáže způsobit, žena něna všechny budete překvapivě nahlížet sjistou blahosklonností.

Všechno tohle jepravda, amy semusíme vrátit kpotřebě plánu aknávodu, jak plán uskutečnit – ten vám snad předáme nanásledujících stránkách.

PŘÍKLADY

PŘÍKLAD I: Slečna S. – Slečna S. jenyní ordinérní padesátnicí závislou nasvém platu učitelky vjedné newyorské škole, přestože před třiceti lety byla hýčkanou dceruškou význačného bankéře vmalém městě vestátě Maine. Když papá zemřel amísto peněz zanechal jen skandál, celý Penobscot Bay jen kroutil hlavou, nicméně slečna S. sijen oněco více utáhla drdůlek nahlavě, nasadila naněj námořnický klobouk aodešla doNew Yorku, kde sinašla zaměstnání předtím, než jizačnou sousedé litovat: „Chudinka drahá Susan.“

Zaměstnání nezměnila, sama sebe zastaropanenskou učitelku ovšem nepovažuje. Zatu byste jinepovažovala ani vy, kdybyste jipotkala. Byla průkopnicí všeho, cose týká rovnosti pohlaví, odnošení kalhot poúčast nademonstracích sufražetek, ařádně sito užívala. Užívá sito stále, jelikož idnes setoho najde dost, coby sipodle osob typu slečny S. zasloužilo trochu reformovat.

Před lety sinašla byt svysokými stropy, setřemi pokoji spojenými dlouhou úzkou chodbou, vnevyhledávané ašpatně dostupné čtvrti snízkými nájmy. Tam seusadila ise svým mahagonovým nábytkem astále tam bydlí, nenaříká nad svou osamělostí, nýbrž sama sobě gratuluje kesvé nezávislosti.

Ve skutečnosti není vůbec osamělá. Nejenže mákuráž asrší ostrovtipem ainteligencí, máimnoho přítelkyň, které kouří avzimě ukrbu společně diskutují oproblémech světa avlétě jídělají společnost navýletech vojetém fordu. Nepřicházejí ovšem vneděli nebo večtvrtek večer, kdy seslečna S. věnuje krátkozrakému profesorovi, jehož manželka pobývá vsanatoriu ajehož učebnice matematiky jsou dobře známé veškolských kruzích (jinde nikoliv) ajenž máza to, žeslečna S. jekrásná.

Přestože seživí jednou zfinančně nejvíce nedoceněných prací nasvětě, stihla sepodívat třikrát doEvropy ajednou doMexika apřed třemi lety platila výdaje naléčbu svého žáka trpícího tuberkulózou. Své kamarádky vMaine, jejichž život jeomezen namanžely acesty doPortlandu, upřímně lituje.

Příklad II: Slečna H. – Slečna H. zWilmingtonu jebohatá jako pašerák achytrá jako horákyně ato jevše, cose oní dáříct. Odotce dostala peníze amatka jipředala nejlepším krejčovským domům, nikdo seale nikdy nezabýval její odvahou apovahou.

Slečna H., teď užsirotek, apatická aelegantní, žije obklopená usedlou, okázalou nádherou ačeká, ažse něco stane. To, naco čeká, jemanžel, ale to, cose nanejvýš děje, jeoslava pořádaná nějakým natvrdlým příživníkem.

Kéž byslečna S. apaní C. měly alespoň něco zjejích peněz! Slečna S. bybojovala zanějakou důležitou věc apaní C. bydokázala, aby seznícelá Cook County posadila nazadek azírala sotevřenými ústy, ajedno idruhé bybylo rozhodně přínosnější než apatické čekání slečny H.

Příklad III: Paní C. – Paní C. vyrostla vmalém městečku vestátě Illinois adeset let svého života pod čepcem prožila vChicagu, přičemž dosebe jako houba nasávala sofistikovanost. Když její manžel zemřel, zvažovala výhody vdovství vjednom čidruhém místě azjistila, žesi může vybrat mezi volány vesvém rodném městě, anebo základními životními potřebami vChicagu. Jelikož znala sama sebe lépe, než jizná většina znás, sbalila sifidlátka avrátila se, štíhlá auhlazená vevdovských šatech, dosvého rodného domu.

Někteří simyslí, žepaní C. nevždy rozlišuje mezi dvěma věcmi: být dámou ana dámu sihrát. (Přály bychom si, aby nám ten rozdíl objasnili.) Cokoliv paní C. dělá, dělá snadšením. Její bílý dům, skoro stejný, jaký jednou viděla třeba vkině, mácitronově žluté rolety zvenčí avýrazně červenou podlahu uvnitř. (Malíř senechal slyšet, žepaní C. jetrochu šílená.) Nasvých večírcích nikdy nepodává zmrzlinu aje jediná vokolí Rockfordu, kdo přijímá své hosty velegantním domácím oděvu.

1 Peggy Hopkins Joyceová (1893–1957), americká herečka, modelka atanečnice známá svými avantýrami, šesti manželstvími sbohatými muži, bouřlivými rozvody, skandály asbírkou kožešin adiamantů.