Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

PhDr. Irena Wagnerová, Ph.D., MBA, a kol.

PSYCHOLOGIE PRÁCE A ORGANIZACE

Nové poznatky

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 4416. publikaci

Spoluautorky:
PhDr. Simona Hoskovcová-Horáková, Ph.D.
PhDr. Eva Šírová-Bidlová, Ph.D.
PhDr. Jana Kmoníčková
Mgr. Eva Baarová

Recenzentka:
doc. PhDr. Božena Šmajsová-Buchtová, CSc.

Odpovědná redaktorka Hana Vařáková
Sazba a zlom Antonín Plicka
Návrh a zpracování obálky Michal Němec
Počet stran 160
Vydání 1., 2011

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2011
Cover Photo © fotobanka Allphoto

ISBN 978-80-247-3701-0

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7387-2 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-8139-6 (ve formátu EPUB)

Úvod

Kniha, kterou držíte v ruce, je souborem odborných statí z psychologie práce a organizace. Je průřezem problematikou, jíž jsem se zabývala během svého působení na katedře psychologie Filozofické fakulty UK v Praze od roku 2003. Tři statě jsem napsala ve spolupráci s kolegyněmi-psycholožkami.

V první kapitole se věnujeme etickým aspektům v psychologii práce a organizace, ve druhé kapitole přiblížíme certifikaci Europsycholog. Ve třetí kapitole se zamýšlíme nad profesní orientací psychologů. Ve čtvrté kapitole se věnujeme nejnovějším metodám. Nejprve popisujeme Vienna Test System, následně se zabýváme Hoganovými testy a nakonec popisujeme nový Dotazník typologie osobnosti – GPOP, který je prvním standardizovaným nástupcem známého testu MBTI u nás.

Pátá kapitola je věnována pracovnímu hodnocení a jeho méně obvyklým aspektům. Začínáme pojednáním o hodnocení pracovníků, dále navazujeme podrobnějším popisem vyvážené soustavy ukazatelů a jejího systému. Následně popisujeme metodu mystery shopping a její využití v rámci pracovního hodnocení a pak vysvětlujeme třistašedesátistupňovou zpětnou vazbu (360° hodnocení). Kapitolu uzavíráme pojednáním o práci ve společném prostoru – open space.

V šesté kapitole se zabýváme snižováním stavů pracovníků (downsizing) a dále procesem uvolňování a hledání dalšího uplatnění pro tyto zaměstnance (outplacement). Úvahy na tato témata zahrnují jak psychologické aspekty, tak i makroekonomické.

Sedmá kapitola je věnována kontraproduktivnímu pracovnímu chování, což je nový pojem, u nás velmi málo popisovaný. Ve světě jsou nejznámější výzkumy P. Spectora, který toto téma velmi hluboce zkoumá. My se pokoušíme na jeho výzkumy navázat v našich podmínkách. Závěrečná kapitola se zaměřuje na problematiku mobbingu.

Věříme, že naše kniha pro vás bude zdrojem inspirace i poznání.

1. Etické aspekty

I. Wagnerová

Vpraxi psychologa práce aorganizace často nastávají situace, ve kterých se musí rozhodovat na základě etických pravidel. Jejich primárním účelem, stejně jako upravidel právních, je ochrana zaměstnanců organizací, ochrana klientů, uchazečů ozaměstnání avneposlední řadě iochrana samotného psychologa. Vsoučasné době unás neexistuje jednotný etický kodex pro psychology práce aorganizace, nicméně jeho zavedení je pouze otázkou času, protože vrozvinutém světě jsou etické kodexy standardem.

Ivpsychologii platí stejné pravidlo jako vlékařské praxi – primum non nocere (především neškodit). Etická pravidla se týkají tří oblastí: práce sdaty, práce sklienty apráce smetodami.

Důležitost etiky vpráci psychologa je skutečně veliká. Česká společnost se vyznačuje vysokou tolerancí kneetickému jednání asoučasně izprofanovaností právního systému. Přesto je dodržování jak etických, tak iprávních norem zcela nezbytné, ato vzájmu ochrany klienta ipsychologa samotného.

Často se firmy iodborníci tážou, zda se etické jednání firmě vyplatí. Zavádění etických standardů, jejich audity aprůběžné sledování totiž často stojí nemalé prostředky, zejména ve firemní kultuře snízkým respektem anedůvěrou ketice akzákonu, která je pro ČR bohužel historicky typická. Zhlediska teorie přežití se dlouhodobě rozhodně vyplatí etické jednání, nicméně krátkodobě se může vyplácet ijeho opak. Zdlouhodobého hlediska má společnost zájem, aby vní panovalo etické jednání. Rozhodně se dá říci, že špičkový zaměstnanec chce pracovat pro firmu, která ctí etiku jednání se zaměstnanci.

Ve vztahu kpsychologii práce aorganizace pojednáme hlouběji oochraně osobních dat aopráci smetodami. Dále pak nastíníme etické aspekty důležitých činností voblasti psychologie práce aorganizace, jako je etika vprocesu náboru avýběru aetika koučinku.

1.1 Etické kodexy

Vklinické praxi se odborníci řídí etickými standardy akodexy svých odborných profesních organizací. Etický kodex Americké psychologické asociace (American Psychological Association – APA) byl poprvé vydán vroce 1953. Unás existuje etický kodex Asociace klinických psychologů (AKP, 1998).

VČeské republice byl vydán etický kodex psychologa ministerstva vnitra (Věstník ministerstva vnitra, 2007). Vtomto kodexu je poslání auplatnění etického kodexu, obecné zásady výkonu práce psychologa, zásady jednání sklientem, jednání psychologa vpracovních vztazích včetně střetu zájmů. Vroce 2003 byl vydán iEtický kodex psychologa Hasičského záchranného sboru ČR (HZS ČR, 2003). Ten popisuje deset základních principů: odpovědnost, kompetence, morální aprávní aspekty, důvěrnost, prospěch klienta, profesionalita vztahů, používání technik, výzkum, aktivity na veřejnosti, odpovědnost vůči zaměstnavateli.

Society of Industrial/Organizational Psychology vUSA je sekcí APA, aproto používá její etický kodex. Ve Velké Británii existuje etický kodex Britské psychologické společnosti (The British Psychological Society – BPS) Guidelines for Professional Practice and Conduct for Occupational Psychologists (BPS, 2010). Volně přeloženo jde oPravidla pro profesionální praxi achování psychologů práce.

1.1.1 Pravidla pro profesionální praxi achování psychologů práce (TheBritishPsychological Society)

Tato pravidla jsou pokládána za jakýsi minimální standard pro chování psychologů. Jedná se onejpropracovanější systém psychologické profesní etiky ve světě, proto je pro nás vhodné se jím inspirovat. Bohužel se setkáváme scelou řadou doložených případů neetického jednání, atak je tato inspirace více než žádoucí. Dokument vychází ztoho, že psychologové práce aorganizace si cení osobní integrity, čestnosti arespektu ke klientům ake kolegům asnaží se zavést nejvyšší etické standardy své práce. Principy rovných příležitostí anediskriminujícího přístupu jsou aktivně propagovány. Zhlediska kompetencí musí psycholog zajistit, aby jeho schopnosti azkušenosti odpovídaly požadavkům anárokům práce. Psycholog má povinnost vůči společnosti asvé profesi udržovat azvyšovat svoji kvalifikaci. Psycholog nesmí uvádět, že má odbornost či vzdělání, které ve skutečnosti nezískal. Smí přijmout jen práci, jež odpovídá jeho schopnostem. Pokud je vyžádáno jeho odborné vyjádření, nesmí předstírat, že má zkušenosti nebo schopnosti, které ve skutečnosti nemá. Psycholog musí věnovat čas tomu, aby se průběžně seznamoval srelevantní psychologickou literaturou, účastnil se konferencí audržoval profesní vztahy skolegy. To je důležité zejména pro ty, kdo pracují jako samostatní odborníci. Psycholog musí klienta informovat ostavu poznání psychologie práce aorganizace anesmí poskytovat služby, které nejsou na odborné úrovni. Psycholog musí vykazovat vědeckou opatrnost abýt si vědom omezení současných poznatků. Pokud prezentuje své výsledky, má se vyhnout přehnaným azveličeným tvrzením, honbě za senzacemi apovrchnosti.

Vedruhé kapitole etického kodexu BPS se pojednává ochování. Ve vztahu ke klientovi musí psycholog zajistit jasné osobní hranice vztahu sklientem audržovat je. Vpřípadě střetu zájmů musí informovat zainteresované subjekty. Psycholog musí ukončit poradenský vztah, když je zjevné, že pro klienta není prospěšný. Pokud požaduje osobní informace, musí být zjevný účel tohoto jednání azpůsob, kterým budou informace využity. Velmi zajímavý je odstavec 2.1.5 omocenském vztahu, kde se zakazuje profesionální zneužití moci prostřednictvím manipulace, lží apod. Psycholog musí jednat citlivě, dodržovat morální očekávání komunity, vníž působí. Dále se stanovuje, že psycholog musí pravdivě vypovídat osvé kvalifikaci, zkušenosti, praxi ačlenství vodborných organizacích. To samé musí činit při marketingu svých služeb.

Ve vztahu ke svým kolegům musí psychologové dodržovat vzájemný respekt. Neměli by veřejně kritizovat osobní, profesní či etické jednání kolegů. Měli by udržovat mechanismy osobní aprofesní podpory pro sebe asvé kolegy tak, aby dobrá praxe byla udržována arozvíjena.

Třetí kapitola kodexu se zabývá informovaným souhlasem. Ten spočívá vprávu klienta vybrat si, zda má zájem opsychologické služby, aučinit tak na základě co nejlepších informací. To je závislé ina klientově schopnosti pochopit poskytovanou informaci. Pouze ve výjimečných situacích vobecním zájmu může být služba poskytnuta bez předchozího klientova souhlasu. Informovaný souhlas však musí být získán před provedením psychologického vyšetření nebo intervence. Vpřípadě změny postupu nebo delšího časového odstupu musí psycholog požádat klienta onový informovaný souhlas. Vpřípadě, že informovaný souhlas není získán, musí psycholog zvážit rizika. Klientovi musí být poskytnuty informace ohledně role afunkce psychologa práce aorganizace, jeho kvalifikace, oblastí působení ajeho možností, rozsahu povinností apravomocí psychologa, povaze činnosti, zdůvodnění amožných důsledků. Klient musí být vždy informován opoužití audio- avideozáznamů, případně opozorování přes jednostranné zrcadlo. Klient musí být informován ozpůsobech archivace záznamů apřístupu knim. Dále je nezbytné klienta upozornit ina důvěrnost informací ana to, že má právo svůj informovaný souhlas kdykoli odvolat.

Čtvrtá kapitola se věnuje přístupu kzáznamům. Stejně jako vČR má klient právo vědět, jaké informace jsou oněm shromažďovány aarchivovány.

Pátá kapitola popisuje otázky důvěrnosti informací. Klient je oprávněn očekávat, že informace, které poskytne, zůstanou důvěrné. Psycholog má povinnost tyto informace nesdělovat mimo jasně definovaných případů. Psycholog musí odůvěrnosti informací informovat klienty při prvním setkání. Pokud je sdělení informací nezbytné, musí získat informovaný souhlas od klientů. Vtakovém případě musí být okolnosti sdělení informací jasně specifikovány. Důvěrnost informací musí být zajištěna ivrámci tréninku aškolení. Psycholog musí získat informovaný souhlas vždy před audio- nebo videozáznamem chování klienta. Pokud má být materiál použit pro účely školení, musí to být klientům předem oznámeno, včetně povahy školení acharakteristiky studentů, jimž bude materiál prezentován. Psycholog musí vždy mít informovaný souhlas před tím, než informace oklientovi jakkoli zveřejní.

Psycholog musí vdůvěrnosti udržovat také informace osvých kolezích zoboru psychologie, které získá vprůběhu pracovních povinností. Pokud je klient nebezpečný sobě či okolí, musí psycholog zvážit oznámení informace. To je důležité zejména vsituacích, kdy neoznámení informace může vést kohrožení zdraví aživota klienta nebo jiných osob. Psycholog musí zajistit, že klient chápe účel vyšetření, které je vyžadováno zaměstnavatelem či pojišťovnou, aže rozumí povinnosti psychologa výsledky vyšetření předat těmto institucím. Vpřípadě vyšetření uchazeče ozaměstnání musí psycholog získat písemný informovaný souhlas sposkytnutím údajů zaměstnavateli. Smrtí klienta důvěrnost informací nezaniká.

Šestá kapitola se zabývá odpovědností při použití testů. Psycholog musí zajistit, že je kompetentní při používání psychometrických testů astandardizovaných testovacích postupů. Musí věnovat pozornost důvěrnosti, respektu ke klientovi aprocesu sdělování výsledků testování. Psycholog musí dodržovat standardy testování. Testy může administrovat pouze sklientovým souhlasem spostupem. Pokud jsou testy administrovány jen pro výzkumné účely, musí to být klientovi předem sděleno. Psycholog musí zajistit, že testy jsou vhodné pro danou situaci, jsou použity profesionálně, je dodržen nediskriminační postup. Výsledky testování mohou být vyhodnoceny, interpretovány asdělovány pouze vyškolenými jedinci, kteří mají příslušnou certifikaci. Jedinci podstupující testování musí být informováni odůvodech, proč test podstupují, jak budou informace ztestu použity ajak mohou získat zpětnou vazbu ovýsledcích.

Psycholog při testování musí jednat tak, aby byl minimalizován klientův distres. Výsledky musí být sdělovány tak, aby nedošlo kjejich dezinterpretaci, nepochopení azneužití. Psycholog musí poskytnout informace oomezeních testování. Klient musí vždy dostat zpětnou vazbu. Komunikaci musí doprovodit rada adoporučení dalšího postupu. Při zveřejnění nového testu musí vždy být uvedena omezení testu jako takového. Vždy musí být poskytnuty údaje ovaliditě areliabilitě. Vpřípadě, kdy testový materiál musí být ponechán ujedince, který není způsobilý ktestování, je třeba zajistit důvěrnost testových podkladů azabezpečit podklady proti zneužití. Psycholog musí používat pouze testy, které byly vydány vsouladu se standardy BPS.

Sedmá kapitola je věnována zajištění pohody aformy psychologa samého. Psycholog, aby mohl poskytovat svoje služby, musí věnovat pozornost vlastnímu bezpečí, osobnímu rozvoji aprofesní činnosti. Pokud není schopen dělat svoji práci kompetentně, neměl by se oto snažit. Pokud psycholog vidí, že tyto problémy má jeho kolega, měl by to ohlásit. Psycholog by měl zvážit pojistku proti odpovědnosti za škodu. Tu by měl uzavřít zejména psycholog sprivátní praxí. Psycholog si musí být vědom, že vpráci využívá svoji osobnost, aže následný stres je obvyklý. Měl by věnovat pozornost příznakům vyhoření azajistit, aby stres byl adekvátní kjeho osobnostním možnostem akapacitě. Psycholog by měl rozvíjet vzájemnou podporu, spolupráci azájem odobro kolegů na pracovišti.

Osmá kapitola se zaměřuje na výuku, trénink asupervizi. Vychází ztoho, že psychologové práce aorganizace aktivně participují na těchto činnostech. Při výuce by měli věnovat pozornost etickým normám. Taktéž by si měli být vědomi otázek hranic amoci ve vztahu se studenty. Pokud vedle vztahu učitel–žák vznikne vztah osobní, musí se supervizor/trenér/učitel vzdát profesního vztahu, aby byl eliminován jakýkoli potenciál pro zneužití. Supervizoři/trenéři/učitelé nesmějí zneužít zranitelnost studenta pro získání osobního nebo finančního prospěchu. Je nezbytné zajistit, že vrámci výuky nedochází ani ke skryté, ani kotevřené formě sexuálního pronásledování. Jakákoli forma sexuálních návrhů je zcela nepřijatelná. Supervizor musí informovat studenty, že jsou odpovědni za svoji interakci sklientem. Psycholog musí zajistit, aby studenti při interakci sklientem informovali asvém postavení studenta. Musí zajistit, aby práce studenta nepřesahovala jeho odbornost. Vpřípadových studiích musí být zajištěna anonymizace informací oklientovi.

Devátá kapitola nabádá ksoustavnému profesnímu rozvoji. Aby psycholog práce aorganizace mohl zajistit adekvátní úroveň služeb, musí se vzdělávat po celou dobu své profesní dráhy. Musí mít plán osobního rozvoje avzdělávání aneustále věnovat pozornost tomu, aby jím používané metody odpovídaly stavu současného poznání.

Desátá kapitola se týká školení nepsychologů. Psychologie je atraktivní pro jiné profese ipro laiky amělo by se zajistit, aby metody nebyly vneodborných rukou. Při výuce nepsychologů je nezbytné vyhodnotit jejich znalosti psychologických termínů ametod aproškolit je alespoň vnezbytně nutné míře. Vždy zajistit, aby si nepsychologové byli vědomi omezení svých poznatků anezbytnosti odborného vedení. Je nutné zabezpečit testové materiály tak, aby se nedostali ktěm, kdo nejsou oprávněni je administrovat.

Jedenáctá kapitola se věnuje výzkumu apublikaci. Psycholog musí věnovat pozornost etickým otázkám výzkumu. Informovat účastníky výzkumu oúčelu, metodách aočekáváních, předpokládaném distresu. Při přesvědčování kúčasti ve výzkumu nesmí být vyvíjen nátlak. Účastník musí vědět, že svůj souhlas může kdykoli odvolat. Souhlas musí být vždy písemný. Informovaný souhlas musí obsahovat jak souhlas súčastí na výzkumu, tak isouhlas se zveřejněním výsledků. Psycholog musí zajistit důvěrnost při nakládání sdaty. Vpřípadě, že jedinec je ve výzkumu popisován, musí být jeho údaje pozměněny tak, aby nemohl být třetími osobami identifikován, apokud je to možné, aby se nemohl poznat sám. Psycholog musí zajistit, aby publikace vždy vycházela zpřínosu jednotlivcům. Autorství vychází zpraktického přínosu aintelektuálního vlastnictví.

Psycholog práce aorganizace si musí být vědom toho, že pro klienty je někdy těžké odmítnout, aproto musí učinit maximum pro to, aby rozhodnutí klienta bylo svobodné. Účastníci výzkumu musí být informováni omíře, do jaké budou informace onich zveřejněny. Po provedení experimentu ve výzkumu je obvyklé udělat debriefing, kromě případů, kdy jde oanonymní vyplnění dotazníku.

Dvanáctá kapitola se týká vztahu kveřejnosti amédiím. Zejména jde oto, že média žádají odborníky ovyjádření. Přestože to pro obor může být přínosné, je třeba se vyvarovat rizika dezinterpretace například tím, že požádáme oautorizaci textu či záznamu. Psycholog se má vyhýbat tomu, že bude komentovat události mimo jeho kompetenci. Musí se vyhnout prozrazení osobních informací. Musí zajistit, že jeho komentář vychází zověřených informací avalidních výzkumů.

1.2 Ochrana osobních dat

VČeské republice jsou osobní údaje chráněny. Legislativní úprava je dána zákonem č. 101/2001 Sb., oochraně osobních údajů, aněkterými dalšími právními předpisy. Zákon definuje osoby, které sosobními daty jiných lidí mohou pracovat jako správci nebo zpracovatelé osobních údajů. Jedinci, jejichž osobní data jsou zpracovávána, jsou nazýváni subjekty údajů. Vrámci psychologické praxe jsou psychologové nejčastěji vroli zpracovatelů osobních údajů. Ztoho vyplývá řada povinností apro subjekty, jejichž data jsou zpracovávána, plynou ze zákona určitá práva. Ochranou dat se zabývá Úřad pro ochranu osobních údajů, který může při neplnění povinností zpracovatele osobních údajů uložit sankce.

Je nezbytné, aby každý psycholog své povinnosti jakožto zpracovatele osobních údajů znal apodrobně jim rozuměl. Psycholog často pracuje sdůvěrnými daty ačást ztoho jsou osobní data. Pokud psycholog podniká, má idalší povinnosti správce osobních údajů, protože podnikatelé jsou jedním ze správců osobních údajů, kteří zpracovávají tyto údaje na základě nejrůznějších zákonů (např. zákon č. 455/1991 Sb., oživnostenském podnikání – živnostenský zákon).

Základem je rozumět tomu, které údaje oklientovi jsou osobními údaji. Ochrana osobních údajů je promítnuta do povinnosti správce, jež spočívá vdefinování účelu shromažďování azpracování osobních dat. Je tedy nutné vrámci auditu evidovaných osobních dat definovat přesně evidované osobní údaje, jejich počet, množství, účel anakládání snimi. Vrámci nakládání súdaji se definuje okruh osob, jež mají kúdajům přístup, důvody přístupu, dále období, po které údaje archivujeme, azpůsoby skartace údajů. Nezbytné je definovat izpůsoby zabezpečení dat proti zneužití.

Jde tedy otyto kroky:

• udělat si audit osobních údajů (co jako správce mám aproč);

• roztřídit si tyto údaje podle účelu (podle toho, na co je potřebuji);

• každý účel podrobně popsat vtermínech, jež stanovuje zákon.

Podle § 5 odst. 1 písm. d) zákona č. 101/2000 Sb., oochraně osobních údajů aozměně některých zákonů, může správce osobních údajů shromažďovat osobní údaje odpovídající pouze stanovenému účelu avrozsahu nezbytném pro naplnění stanoveného účelu (Šalomoun, 2006).

Zákonem jsou v§ 4 vymezeny údaje osobní adále údaje citlivé. Je třeba uvést, že psycholog prakticky vždy pracuje súdaji osobními avelice často súdaji citlivými. Za osobní údaj se považuje jakákoli informace týkající se určeného nebo určitelného subjektu údajů. Subjekt údajů se považuje za určený nebo určitelný, jestliže lze subjekt údajů přímo či nepřímo identifikovat zejména na základě čísla, kódu nebo jednoho či více prvků, specifických pro jeho fyzickou, fyziologickou, psychickou, ekonomickou, kulturní nebo sociální identitu. Citlivým údajem je osobní údaj vypovídající onárodnostním, rasovém či etnickém původu, politických postojích, členství vodborových organizacích, náboženství afilozofickém přesvědčení, odsouzení za trestný čin, zdravotním stavu asexuálním životě subjektu údajů ajakýkoli biometrický nebo genetický údaj subjektu údajů.

Vzhledem kdefinici zpracování osobních údajů podle zákona je prakticky každé nakládání sdaty klienta takovýmto postupem. Zákon uvádí, že zpracováním osobních údajů je jakákoli operace nebo soustava operací, které správce či zpracovatel systematicky provádějí sosobními údaji, ato automatizovaně nebo jinými prostředky. Zpracováním osobních údajů se rozumí zejména shromažďování, ukládání na nosiče informací, zpřístupňování, úprava či pozměňování, vyhledávání, používání, předávání, šíření, zveřejňování, uchovávání, výměna, třídění nebo kombinování, blokování alikvidace.

Dále se vzákoně píše, že údaje lze zpracovávat pouze se souhlasem. Takový souhlas může vypadat například následovně:

Ztoho vyplývá, že pokud nám klient předává jakékoli své osobní údaje, musíme ho současně požádat osouhlas sjejich získáním, zpracováním aarchivací pro přesně uvedené účely.

1.3 Etika testování

Nejdůležitější etické principy souvisejí celkově spsychologií práce. Patří mezi ně dobrá znalost používaných metod, ohleduplný alidský přístup ke kandidátům (zátěž jen vnezbytné míře), nabídka zpětné vazby aadekvátní zacházení svýstupy. Psychologie práce aorganizace má kdispozici řadu metod, které mohou být použity při výběru (Štikar, Rymes, Riegel, Hoskovec, 2000). Je třeba uvést, že vsoučasné době se mnoho firem obejde bez použití psychologických testových metod ibez konzultace spsychologem. To je vpořádku, pokud nepoužívají testové metody.

Zhlediska současné úpravy pracovního práva azajištění zákazu diskriminace musí zaměstnavatel být schopen prokázat, že zásadní rozhodnutí vpracovněprávních vztazích učinil na základě validních anediskriminačních postupů. Mezi takováto rozhodnutí patří rozhodnutí o:

• přijetí či odmítnutí zájemce ozaměstnání,

• povýšení nebo přeřazení na jinou práci,

• zvýšení či snížení mzdy,

• propuštění.

Zaměstnavatel, případně psycholog, který pro něj pracuje, tedy musí být schopen prokázat, že použité metody pro rozhodnutí byly validní. Bohužel právě zde nastává problém. Vsoudním řízení by neobstály žádné populární metody (zčasopisů převzaté, laicky vytvořené, ale ani publikované popularizující – např.MBTI /Myers-Briggs Type Indicator– Myers-Briggs dotazník osobnostních typů/ podle Čakrta). Problém může nastat itehdy, když jsou použity metody snormami 20–30let starými (např.Ravenovy progresivní matrice). Ze soudní praxe víme, že problémy nastaly ivtěch případech, kdy byl použit kvalitní psychodiagnostický test, nicméně administrace proběhla na okopírovaném formuláři. Okopírováním totiž byla porušena autorská práva ajako důkaz vsoudním řízení nelze použít protiprávně získaný důkaz. Záznamové archy, které byly okopírovány, byly soudem odmítnuty, přestože jejich obsah jasně dokládal důvodnost odmítnutí kandidáta. Zvýše uvedeného zcela jasně vyplývají důvody, proč by každý psycholog měl mít zájem na tom, aby jím používané metody byly standardní, aktuální alegálně používané. Činí to totiž ipro vlastní ochranu.

Řada firem, bohužel itěch renomovaných, používá testové metody, jež zpracovali sami zaměstnanci firmy akteré se tváří jako validní psychologický test. Setkáváme se tedy slaicky vytvořenými testy inteligence, testy pozornosti, testy osobnosti adalšími. Pro veřejnost splývá rozdíl mezi časopisovým testem pro zábavu avalidním, standardizovaným psychologickým testem.

Situaci dále ztěžují vpodnikové praxi populární testy osobnosti, jako je nestandardizovaná verze MBTI vČeské republice propagovaná sociologem Michalem Čakrtem. Propagátoři nestandardních metod vodborné diskusi rádi poukazují na to, že jejich metody jsou jen orientační, aže je nedoporučují používat kvýběru ani krozvoji, nicméně sami vědí, že vpraxi ktěmto účelům jejich metody využívány jsou. Proto jsou velice vítány standardní psychologické metody, jako je například GPOP (Golden Profiler of Personality – Dotazník typologie osobnosti) (Havlůj, Hoskovcová, Niederlová, 2009), který poskytuje stejná data, nicméně na základě srovnání snormami vytvořenými na 500jedincích přímo vnaší zemi.

Mezi metody, které nebyly prověřeny validním výzkumem jak ve světě, tak ani unás, patří imetody, jako jsou Thomas, dále Garuda apod. Jde ometody velmi finančně nákladné abohužel se vpraxi setkáváme stím, že jsou používány ivtěch nejlepších firmách vnaší zemi. Prodejci těchto metod se hájí tím, že jde ometody nikoli psychodiagnostické, ale ometody zaměřené jen na rozvoj osobnosti.

1.3.1 Assessment adevelopment centrum

Assessment adevelopment centrum jsou metody, které se začaly používat poprvé vUSA vpadesátých letech 20. století. Vposledních 20letech unás získaly oblíbenost. Assessment centrum je výcvikové středisko. Jde opostup, ne ospecifické místo. Je to vlastně sled několika praktických úloh, podle kterých se posuzuje budoucí výkon uchazeče vpráci. Jedná se například oprodejní rozhovor pro prodejce, týmové řešení problémů adalší. Součástí assessment či development centra jsou vždy individuální úlohy, skupinové úlohy, párové úlohy apsychodiagnostické testy. Assessment centrum (někdy jen AC) je používáno za účelem výběru kandidátů, zatímco development centrum (někdy jen DC) především pro rozvoj stávajících zaměstnanců.

Zetického hlediska jsou tedy dalším problémem metody, jež jsou známy dobrou validitou ireliabilitou, nicméně jsou využity nevhodným způsobem ajsou nevhodně nastavené. Konkrétně může jít oAC/DC. Tato metoda je známa jako velmi kvalitní, aprávě proto je čím dál rozšířenější. Bohužel se stále častěji setkáváme stím, že:

• je takto nazýván postup, který AC/DC není,

• úlohy jsou natolik obecné či nemají souvislost spracovní náplní, že AC/DC takto koncipované nemá prediktivní validitu.

AC/DC by mělo probíhat po dobu 1–2dnů. Mělo by obsahovat úlohy individuální (individuální prezentace, in-basket, tedy třídění došlé pošty, atd.), párové (modelové situace pokárání, povýšení atd.) askupinové (vytvoření plánu řešení problému, porada nad úkoly atd.). Platí, že videálním případě by každá skupina měla obsahovat dvě úlohy, tedy by jich mělo být přibližně šest. Mimo to hodnocení musí obsahovat ipsychodiagnostiku, vkaždém případě rozhovor.

Vpraxi se setkáváme stím, že ivelice renomované firmy za AC/DC vydávají například kombinaci polostrukturovaného rozhovoru, skupinové diskuse advou kvalitních testů vcelkovém časovém rozsahu do dvou hodin.

Setkali jsme se ispřípady, kdy špičkové firmy používají AC/DC, ve kterém úlohy nemají souvislost spracovní náplní pozice, na niž jsou uchazeči vybíráni. Například na pozici facility manager (správce budov) byla použita úloha, kdy ze tří balíčků špaget měli uchazeči vytvořit most mezi stoly. Údajně zde byla měřena kreativita, flexibilita aschopnost týmové práce. Není nutné dodávat, že face validita, tedy zjevná validita, této metody je zcela nepřijatelná. Bohužel jsou ipřípady, kdy špičková banka používá AC/DC, ve kterém jsou úlohy natolik obecně nastavené anemají souvislost spozicí, na niž se uchazeči hlásí, že výzkumy prokázaly, že prediktivní validita tohoto postupu není dostatečná.

Obecně tedy platí, že hodnotitelé by měli být připraveni aproškoleni. Musí dodržovat termíny apokyny. Ke kandidátům se mají chovat zdvořile asrespektem. Informace ohodnocených nesmějí poskytovat jiným uchazečům anesmí se kriticky vyjadřovat ani odalších hodnotitelích. Pokud budou hodnotitelé oněkterém zkandidátů mluvit, měli by zajistit, aby je neslyšel nikdo nepovolaný. Také veškeré poznámky, které si během AC/DC vytvoří, by neměly být kdispozici nikomu nepovolanému (Kyrianová, 2001).

Samostatnou kapitolou jsou případy, kdy firmy svoji metodu prezentují jako samospásnou avše řešící. Je tedy na autorech metod, aby je propagovali etickým způsobem anevyvolávali očekávání, která nejsou podložena výzkumy.

1.3.2 Výběr metod

Při sestavení testové baterie apři výběru použitých metod musíme vždy vycházet zpopisu práce či zprofesiogramu. Souhlasíme sKyrianovou (2001), že není důvod testovat například asistentky komplexním testem inteligence. Stejně tak istresová interview by měla být adekvátní kpracovní náplni. Kyrianová (2001) uvádí, že náročnost metod by neměla přesahovat míru náročnosti práce samotné. Ktomu je nutné dodat, že práce se dá charakterizovat průměrnou mírou stresu adále maximální aminimální mírou. Za eticky přijatelné považujeme, pokud vrámci výběrového řízení jsou použity metody, které nepřesahují maximální míru stresu. Dokonce považujeme za důležité zjistit, jak si uchazeč, vystavený této míře stresu, bude vést.

1.3.3 Kvalifikace testujícího

Je známo, že při interpretaci metod vznikají rizika projekce. Proto je naprosto nezbytné, aby smetodami pracovali pouze psychicky zralí jedinci, kteří mají iurčitou moudrost anadhled. Vpraxi bohužel velmi často vidíme jemně neetické jednání vtéto oblasti.

Vkaždém případě je zapotřebí zdůraznit, že psychodiagnostické metody může používat jen ktomu vyškolený jedinec. Například Testcentrum rozděluje psychodiagnostické metody do několika skupin: určené pouze jednooborovým psychologům, určené jen proškoleným jedincům aurčené laikům. Metody určené pouze jednooborovým psychologům prodá jen jim poté, co předloží kopii diplomu oukončeném VŠ vzdělání vtomto oboru. Je však povinností aodpovědností těchto odborníků smetodami zacházet osobně. Zejména vyhodnocování ainterpretace těchto metod by neměli provádět nedostatečně vyškolení jedinci. Opět, vpraxi jsme se setkali spřípady, kdy interpretace testů prováděli například studenti psychologie (Kyrianová, 2001). To je zcela nepřijatelné.

1.3.4 Neetické adiskriminační otázky

Vzákoně č. 262/2006 Sb., zákoníku práce, jsou jasně definována diskriminační kritéria. Jde opohlaví, věk, rasu, vyznání, národnost, sexuální orientaci, zdravotní stav, rodinný stav, vzdělání, majetkové poměry, politickou příslušnost adalší. Vpraxi se setkáváme stím, že zaměstnavatelé se snaží přijímat nejraději mladé muže. Užen může dojít ke kladení diskriminujících dotazů, například na počet dětí, těhotenství, zajištění hlídání pro děti. Takovéto postupy jsou však neetické adiskriminační.

Zde je třeba doplnit poznámku orozdílu mezi klinickopsychologickým přístupem apracovněpsychologickým. Vrámci klinického rozhovoru avyšetření má psycholog právo zjišťovat ivelmi citlivé informace oklientovi, například ojeho sexuální orientaci, preferenci či praktikách. Vrámci pracovněpsychologického rozhovoru však toto právo nemá, aproto jeho dotazy do intimní oblasti klienta nikdy zasahovat nesmějí.

1.3.5 Zpětná vazba uchazeči azadavateli

Ivpsychologii platí princip due diligence (náležité pečlivosti). Je nezbytné učinit po odborné stránce vše snejvyšší pečlivostí. Vyhodnotit výsledky vkontextu spožadavky práce. Nakládání svýsledky je závislé na předchozí dohodě se zadavatelem. Obecně patří ke slušnosti poskytnout uchazečům zpětnou vazbu. Je to sice časově náročné, nicméně je to důležité pro důvěryhodnost metody, postupu ipsychologie. Proto je vhodné na tom trvat. Zpětná vazba by měla být nabídnuta vždy. Měl by ji poskytnout kvalifikovaný jedinec, který komunikuje srozumitelně acitlivě.

Při výběru je uchazeč motivován snahou získat nabízené místo. Vrámci rozličných rozvojových postupů mají účastníci obavy, že jde oto, aby byli vybráni ti nejlepší stím, že se sostatními nepočítá. Motivace účastníků je tedy značná, aproto je pro ně velmi důležité získat zpětnou vazbu. Sklienty jednáme srespektem, slušností asnažíme se být co nejvíce konkrétní avěcní.

1.3.6 Finanční otázky

1.4 Etické principy vkoučinku

Na počátku procesu koučinku se podepisuje dohoda okoučinku. Měla by obsahovat:

• vymezení služby zhlediska účelu, cíle azadání (zakázky),

• počet setkání ajejich délku, případně četnost setkání,

• výši hodinového honoráře nebo cílové částky,

• vymezení odpovědnosti kouče ikoučovaného,

• postup vpřípadě přerušení koučinku,

• informovaný souhlas koučovaného,

• případná další ujednání, například nakládání sdůvěrnými informacemi,

• podpisy obou stran.

1.4.1 Mezinárodní federace koučů (ICF)

1.4.2 Evropská rada pro mentoring akoučink (EMCC)

1.4.3 Česká asociace koučů (ČAKO)