Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno .

prof. JUDr. Jiří Rajmund Tretera

ICLic. JUDr. Záboj Horák, Ph.D., LL.M.

Slovník církevního práva

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 4569. publikaci

Recenzovali:

doc. Jiří Kašný, Th.D.

doc. JUDr. Stanislav Přibyl, Ph.D., IC.D

Odpovědná redaktorka PhDr. Pavla Landová

Zhotovení EPUB Antonín Plicka

Vydání 1., 2011

© Grada Publishing, a.s., 2011

ISBN 978-80-247-3614-3 (tištěná verze)

ISBN 978-80-247-7178-6 (elektronická verze ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-7179-3 (elektronická verze ve formátu EPUB)

Předmluva

Předkládaný slovník je prvním specializovaným slovníkem církevního práva v českém jazyce. Obsahuje hesla týkající se vlastního církevního práva, tvořeného církvemi, i některé základní pojmy státního práva církevního neboli konfesního práva.

Pokud jde o pojmy církevní, slovník nevychází z výlučného pohledu jednoho vyznání, ale usiluje o nezaujatý pohled. Při zpracování jednotlivých hesel vychází z pojetí toho vyznání, kterého se týká. V případě používání téhož výrazu několika církvemi poskytuje komparaci.

Slovník je zaměřen na recentní církevní právo. Zachycuje však i některé výrazy a reálie historické, zejména takové, s nimiž se setkáváme i v soudobé odborné a krásné literatuře.

Frekventovanější je výklad předpisů církevního práva katolické církve, zvaného též kanonické právo. Větší bohatství pojmosloví katolického církevního práva souvisí s výrazným zdůrazněním role práva v katolické církvi, šíří jejího právního řádu a délkou jeho tradice.

Slovník věnuje značnou pozornost církevnímu právu evangelických církví, zejména jeho bohatým normám upravujícím ústavu a správu těchto církví. Představují v českém národním prostředí spojení se zkušenostmi reformačních církví celého světa, zejména pokud jde o rozmanitost jejich vnitřního uspořádání.

Zapracovány byly i speciální právní pojmy užívané v Církvi československé husitské, v církvích anglikánských a pravoslavných i celková charakteristika každé z nich.

Z důvodů širších souvislostí a na žádost svých spolupracovníků jsme zařadili i osvětlení některých výrazů ze židovství a islámu.

Nutno na tomto místě vysvětlit, čím tento slovník není. Tedy není slovníkem výkladovým. Jeho účelem není podat podrobný teoretický výklad o kanonickém a jiném církevním právu, ale základní informace o výrazech, které používají církve ve svých právních systémech a stavbě svého organismu. Slovník je určen širokému okruhu uživatelů, kteří mají zájem se ve spletitosti těchto výrazů orientovat.

Slovník také není slovníkem liturgickým. Přesto jsou v něm některé výrazy tohoto typu zastoupeny, byť jen výběrově. Uvádíme je tam, kde jsme přesvědčeni o jejich těsné souvislosti s právem, a o tom, že podle naší dosavadní zkušenosti je čtenáři budou ve slovníku hledat. Podobně je tomu tak i u některých hesel souvisejících s právními dějinami. A konečně zahrnuty jsou i některé obraty a výrazy z obecného práva světského i výrazy neprávnické, které třeba nejsou v přímém vztahu s církevním právem, ale v souvislosti s ním se v písemnictví vyskytují.

Jsme si vědomi, že někomu budou připadat naše výklady příliš stručné, jinému zase příliš podrobné, další uživatel se možná pozastaví nad tím, že ne všechna hesla jsou zpracována stejně podrobně. To je ale osud každého díla tohoto typu: je to práce nikdy nekončící. O to více, že jde o prvotinu v české literatuře. Autoři předem děkují každému za rozumné připomínky, které budou jistě zúročeny v dalších publikacích.

Rádi bychom, aby tento slovník přispěl k rychlejší orientaci široké veřejnosti, studentů i překladatelů z cizích jazyků v tak speciální tematice. Úspěchem také bude, jestliže se naše práce zaslouží o zabránění případným nedorozuměním.

Při přípravě slovníku jsme využili zkušenosti ze své dvacetileté pedagogické a badatelské praxe na Právnické fakultě Univerzity Karlovy v Praze. Zohledněny byly časté připomínky čtenářů odborného recenzovaného časopisu Revue církevního práva, který v letech 2005–2009 přinesl v patnácti pokračováních ukázky z připravovaného Slovníku.

autoři

Slovo čtenáři aneb Několik poznámek, jak slovník používat

Církevní právo obsahuje častá synonyma. Ve slovníku se pokoušíme o zachycení všech nebo alespoň jejich většiny.Vysvětlení podáváme u toho znění, které považujeme za užívanější nebo přesnější, u ostatních pak jen odkaz značený →.

Vysvětlení různých významů uvnitř hesla začínáme obvykle vysvětlením obecného smyslu slova a pokračujeme tak, že další významy oddělujeme číslicemi, s tím, že postupujeme od použití podle našeho názoru nejčastějšího nebo pro církevní právo nejtypičtějšího k použitím speciálnějším. Na začátku je na mnoha místech odkaz na latinský, řecký, anglický či jiný původ slova, ne však pokaždé. Uvážili jsme vždy, jak významnou výpovědní hodnotu má takový odkaz a podle toho jsme rozhodli o jeho zařazení.

Pokud má některé slovo velké množství významů, uvádíme je nejprve jako heslo v obecném významu a pak následují stejná hesla rozšířená o příslušný přívlastek, a to v abecedním pořadí.

V latinských slovech značíme vodorovnými čárkami nad samohláskami jejich délku, jak je obvyklé v učebnicích a jazykových slovnících. Činíme tak s ohledem na studenty, kteří již latinu mezi své výběrové předměty nezařazují; může to napomoci, aby při výslovnosti, u níž je právě délka samohlásek důležitá, byli zbaveni dohadů.

Latinská a řecká slovesa uvádíme, jak je zvykem, zpravidla v první osobě singuláru. Druhou osobu ani infinitiv – na rozdíl od jazykových slovníků – už neuvádíme.

Některá hesla obsahují výrazy, jejichž použití se v různých církvích liší. Pak na to v heslu výslovně upozorňujeme.

V případě obratů týkajících se výlučně římskokatolické církve nevyznačujeme, že jde právě o tuto církev. K upuštění od tohoto vyznačení nás vedl poměrně častý výskyt těchto hesel a s tím související snaha o přehlednost a stručnost. Zkratku „kanon. právo“ používáme pro kanonické právo katolické církve. Pokud jde o kanonické právo pravoslavné či jiné církve, výslovně na to upozorňujeme.

Zkratky a značky použité v textu slovníku

→→

viz

†

zemřel, zemřela

ad.

a další

aj.

a jiný, a jiní

amer.

americký

angl.

anglicky, anglický

anglikán.

anglikánský

ap.

a podobně, a podobný

arch.

archaicky, archaický

atd.

a tak dále

č. j.

číslo jednací

ČR

Česká republika

čes.

česky, český

dosl.

doslovně, doslovný

evang.

evangelický

fem.

femininum (ženský rod)

franc.

francouzsky, francouzský

gen.

genitiv (2. pád)

hebr.

hebrejsky, hebrejský

hist.

historický (nikoliv současný)

ital.

italsky, italský

kanon.

kanonický

katol.

katolický

l.

letech

lat.

latinsky, latinský

mask.

maskulinum (mužský rod)

muž.

mužský

n.

nebo

např.

například

něm.

německy, německý

o. l.

občanského letopočtu

odliš.

odlišný; odlišuj

opoz.

opozitum (slovo opačného významu)

pl.

plurál (množné číslo)

posl.

poslední

př.

příklad

příp.

případně

pův.

původně, původní

r.

rok

rak.

rakouský

resp.

respektive

řec.

řecky, řecký, řecko–

řehol.

řeholní

řím.

římský, římsko–

sg.

singulár (jednotné číslo)

spec.

speciálně, speciální

SR

Slovenská republika

srv.

srovnej

stol.

století

sv.

svatý

syn.

synonymum, synonymní

t. č.

toho času

tzn.

to znamená

tzv.

tak zvaný

úřed.

úřední

vč.

včetně

východ.

východní

zák.

zákon

zast.

zastarale, zastaralý

zkr.

zkratka, zkráceně

zv.

zvaný

žen.

ženský

žid.

židovský

SLOVNÍK A–Ž

A

AAS

→ Acta Apostōlicæ Sēdis.

abatyše

lat. abbatissa; → vyšší řehol. představená, žen. protějšek k→ opatovi; představená kláštera řádu → mnišek, tedy → řehole přísně rozjímavé.

abbas nullīus (diœcēsis)

ve starší literatuře označení takového → opata, jehož opatství neleželo na území žádné → diecéze. Šlo oněkteré opaty → benediktinů n. → cisterciáků. Dnes takový opat stojí včele → partikulární církve zv. → územní opatství.

abbé

franc. výraz

1. pro → opata;

2. pro světského (diecézního, neřeholního) kněze, až do dosažení titulu → monsignora.

Naproti tomu franc. označení řeholního kněze je zásadně „otec“ (père).

abdikace

poděkování se, odstoupení; vprávu některých církví odstoupení zfunkce, jež nastává již jejím oznámením; vkatol. církvi jde na rozdíl od → renunciace opřípad výjimečný (př.: odstoupení představeného → kapituly).

abolice

pojem světského práva, používaný především pro zastavení trestního stíhání jednotlivé osoby rozhodnutím nadřízené autority; vcírkevním právu mu odpovídá podobné rozhodnutí církevní autority.

abortivní

vedoucí k→potratu ať již samovolnému n. úmyslně vyvolanému.

abrahámovská náboženství

monoteistická náboženství vycházející zAbraháma jako „otce víry“, jmenovitě židovství (→ Izrael, → židé), křesťanství (→ křesťané) a→ islám (muslimové).

abrogace zákona

úplné avýslovné zrušení církevního zákona církevním zákonodárcem, vkanon. právu se odlišuje od → derogace a→ obrogace.

absoluce

zlat. absolvō – osvobozuji; zproštění vin.

absoluce od hříchů

rozhřešení, tj. zproštění hříšníka hříchů vminulosti spáchaných, učiněné knězem při udělování svátosti → smíření (pokání) vcírkvích, které tuto svátost uznávají audělují; vkatol. církvi se uděluje zásadně individuálně, po osobním vyznání vin; jen výjimečně, za přesně stanovených podmínek, se uděluje společně většímu počtu → penitentů.

absoluce od proviněníproti řeholní kázni

prominutí provinění proti řeholním → observancím (tedy nikoliv prominutí hříchů) příslušným řehol. představeným; uděluje se při významných příležitostech, obvykle společně.

absolūtiō complicis

→ delikt spočívající vpokusu zprostit viny spoluviníka hříchu proti přikázání „nesesmilníš“ (tedy hříchu proti šestému přikázání podle katol. počítání desatera); udělení svátosti → smíření je vtomto případě neplatné, trestní postih se týká → zpovědníka.

abstinence

zlat. abstineō – zdržuji se; zdržování se požívání nějakých potravin n. nápojů, buď trvale (strava → košer, → halal) n. vurčitých dobách; součást → půstu vkatol. avpravosl. církvi avislámu (→ramadán).

ACAP, ACO

→ Acta Cūriæ.

Acta Apostōlicæ Sēdis

zkr. AAS, úřední list → Apoštolského stolce, vydávaný vŘímě od r. 1909, uveřejňující celocírkevní → zákony (předpisy → kanonického práva), → konkordátní smlouvy aněkteré další informace zčinnosti Apoštolského stolce jako nejvyšší reprezentace → katolické církve; vl. 1865–1908mu předcházel úřední list zv. → Acta Sānctæ Sēdis, zkr. ASS.

Od založení státu → Vatikánského města r. 1929je kAAS připojován doplněk (ital. supplemento) obsahující právní předpisy uvedeného státu (tedy → vatikánského práva).

Acta Cūriæ

počátek názvu úředních listů vydávaných → kuriemi → partikulárních církví. Obsahují → zákony církevní partikulární, oznámení oustanovení, odvolání aúmrtí nositelů → oficií vpartikulární církvi ajiná oznámení.

Včes. zemích jde oakta kurií všech osmi partikulárních církví na jejich území, tedy oActa Cūriæ Archiepiscopālis Olomucensis, zkr. ACO, Acta Cūriæ Archiepiscopālis Pragensis, zkr. ACAP, jakož oActa Cūriæ Episcopālis Bohemobudvicensis, Brunensis, Litomericensis, Ostraviensis-Opaviensis, Pilznensis aReginægradecensis.

Acta Sānctæ Sēdis

úřední list Svatého Stolce, zkr. ASS, vydávaný vl. 1865–1908; jeho pokračováním jsou → Acta Apostōlicæ Sēdis, zkr. AAS.

A. D.

Annō Dominī, léta Páně, tj. r. křesťanského letopočtu.

ad hōc

pro jednotlivý případ.

ad interim

na přechodnou dobu; → interim.

ad līmina apostolōrum

pravidelná návštěva katol. biskupů určité země (obvykle všech), která se uskutečňuje každých pět let „uprahu apoštolů“ sv.Petra asv. Pavla vŘímě, tedy u→ papeže; začíná společnou → audiencí anásleduje projednání zpráv ostavu svěřených → diecézí, které diecézní biskupové předkládají za uplynuté pětileté období.

adhortace apoštolská

druh → papežského aktu, shrnující výsledky jednání → synodu biskupského; svým charakterem se blíží → encyklice; neobsahuje právní normy.

adiafora, adiaforní, adiaforon

1. něco, co lze vliturgii, teologii n. právu volit, resp. zaměňovat;

2. něco, co má menší důležitost. Výraz často užívaný vreformačních učebnicích liturgiky n. dogmatiky.

adiūnctus

„připojený“, patřící kněčemu n. někomu, sloučený; např. vicārius iudiciālis adiūnctus, zástupce → soudního vikáře.

administrátor

mimořádný představený ustanovený na přechodnou dobu, aby řídil duchovní správu tam, kde zákonnému nositeli církevního úřadu ve výkonu úřadu něco brání (→ impeditiō), n. tam, kde je církevní úřad uprázdněn (→ vakace, vakance); kanon. zákony stanoví určitá omezení pro tuto mimořádnou správu. Výraz se užívá také vreformačních církvích.

administrátor apoštolský

1. → papežem jmenovaný představitel → partikulární církve, zv. → apoštolská administratura (trvale zřízená);

2. papežem jmenovaný prozatímní představitel jakékoliv jiné → partikulární církve;

vobou případech má postavení diecézního → biskupa, sám je titulárním → biskupem n. titulárním → arcibiskupem.

administrátor diecéze

prozatímní představitel uprázdněné diecéze; podle kanon. předpisů je volen → sborem konzultorů (poradců); jestliže vpředpisem stanovené lhůtě není takto zvolen, přechází právo na jeho jmenování na → metropolitu církevní → provincie, kníž diecéze přísluší; vpřípadě uprázdnění úřadu metropolity toto právo přechází na → biskupa diecézního (sufragánního), který je vcírkevní provincii služebně nejstarší.

administrátor excurrendō

zlat. excurrō – vybíhám; kněz pověřený diecézním → biskupem n. jiným z→ ordinářů → partikulární církve, aby dočasně spravoval nějakou další farnost mimo farnost, vníž je pověřen duchovní správou spovinností vní sídlit (tj. vníž je → farářem n. → administrátorem farnosti n. → farním vikářem); jeden kněz může být pověřen tímto úřadem ivněkolika farnostech.

administrátor farnosti

kněz pověřený diecézním → biskupem n. jiným z→ ordinářů → partikulární církve, aby dočasně spravoval nějakou farnost, jejímuž faráři něco brání (impedit) ve výkonu úřadu faráře, n. je uprázdněná (→ vakace, vakance), spovinností ve farnosti sídlit.

administrátor in materiālibus

úplně „in rēbus materiālibus“ – ve věcech hmotných; kněz, jáhen n. laik (muž n. žena), který byl diecézním → biskupem n. jiným z→ ordinářů výjimečně pověřen řízením majetkových záležitostí určité → farnosti, pokud tuto funkci zvážných důvodů nevykonává → farář, → administrátor farnosti n. → administrátor excurrendō.

administrátor in spirituālibus

úplně „in rēbus spirituālibus“ – ve věcech duchovních; kněz, který byl diecézním → biskupem n. jiným z→ ordinářů pověřen řízením duchovních záležitostí určité → farnosti, pokud tuto funkci nevykonává → farář, → administrátor farnosti n. → administrátor excurrendō.

administrátor opatství

dočasný představený opatství vdobě uprázdnění úřadu → opata, obvykle některý z→ převorů.

administrátor sboru

dočasný správce základní jednotky některé z→ reformačních církví, farnosti n. farní obce evangelické. VČeskobratrské církvi evangelické správce uprázdněného (n. jáhnem spravovaného) farního → sboru zřad farářů některého ze sousedních sborů, ustanovený do tohoto úřadu nadřízeným seniorátním výborem; vykonává prozatímně funkce faráře administrovaného sboru, je členem → staršovstev vobou sborech.

administratura apoštolská

→ apoštolská administratura.

admonitor

hist. poradce duchovního představeného, dohlížitel, → monītum.

adopce

→ osvojení.

adorace

1. individuální n. společné, krátké idéle trvající vzývání Krista ve svátosti → Eucharistie, před Eucharistií přítomnou ve → svatostánku, n. před Eucharistií vystavenou v→ monstranci;

2. jakékoli náboženské n. vpřeneseném (poetickém) smyslu slova ijiné uctívání některé bytosti.

advent

zlat. adventus – příchod;

1. Kristův první příchod na svět narozením vBetlémě, idruhý příchod, který je → křesťany očekáván na konci věků (také → parusie);

2. ve většině křesťanských církví slavená přípravná doba předcházející svátku Narození Páně (prvnímu svátku vánočnímu), začínající čtvrtou nedělí před tímto svátkem.

adventisté sedmého dne

Církev adventistů sedmého dne; protestantská → denominace, založená vpol. 19. stol. vUSA, zdůrazňující víru vbrzký druhý → advent – příchod Ježíše Krista na svět.

Její příslušníci světí sobotu jako den odpočinku, zdržují se masa některých zvířat uvedených ve Starém zákoně inezdravých pokrmů anápojů; společně s→ baptisty uznávají pouze vyznavačský → křest vdospělosti, ato ponořením.

Církevní ústava adventistická je centralisticky stupňovitá; včele sboru stojí církevní starší akazatel; do vyšších složek, které tvoří sdružení, unie, divize asvětová církev, jsou vysíláni delegáti. Sdružení české, moravskoslezské aslovenské tvoří Česko-Slovenskou unii.

advocātus diabolī

hist. „ďáblův obhájce“, žertovný název prōmotora fideī (strážce víry) při procesu, který vkatol. církvi předchází prohlášení zesnulého služebníka Božího za → blahoslaveného n. za → svatého; jeho posláním je podávat námitky proti kandidátu blahořečení n. svatořečení.

advokát církevního soudu

lat. advōcātus; poradce strany ve sporu před církevním → soudem, odlišný od zástupce strany (→ prokurátora církevního soudu); musí být zletilý amít dobrou pověst, doktor kanon. práva n. tohoto práva opravdu znalý; je zapsán vseznamu advokátů církevního soudu (zápis se provádí se souhlasem diecézního → biskupa, který je církevnímu soudu nadřízen); strana může mít vjednom sporu před církevním soudem ivíce advokátů.

advokát římské kurie

právní poradce strany ve sporu před některým ze → soudů n. → dikasteriem římské kurie; je jmenován za podobných podmínek jako → advokát církevního soudu → státním sekretářem Apoštolského stolce.

afinita

→ sešvagření, švagrovství.

afirmativní

kladný, potvrzující; opak výrazu negativní.

afirmativní rozsudek

takový rozsudek církevního soudu, kterým se vyhovuje žádosti žalující strany; opak výrazu negativní rozsudek.

agapé

řec. láska (vduchovním smyslu);

1. hostina lásky, společné jídlo po bohoslužbách uprvotních křesťanů;

2. ve východ. církvích rozdávání akonzumace neproměněných (ale požehnaných) → prosfor po každé → svaté liturgii;

3. setkání po bohoslužbách spojená strochou společného jídla, zavedená vprůběhu 20. stol. vřadě evang. církví ivmnohých katol. farnostech.

agenda

zlat. agō, konám; kniha bohoslužebného řádu, pojem často užívaný v→ evang. církvích (např. Agenda → Českobratrské církve evangelické). Vkatol. církvi je tento výraz rovněž užíván.

agregace

akt, kterým → generální představený některého mužského → řeholního řádu („prvního“ řádu) dovoluje volné přidružení jiných → institutů zasvěceného života (řeholních → kongregací n. → sekulárních institutů) ktomuto řádu, aby sdílely společenství idejí, základní řehole ařeholních → privilegií, anárokovaly si uřádu duchovní pomoc (duchovní vedení).

aklamace

schválení n. volba provedená jednomyslným hlasováním, spontánním abez vnějšího domlouvání se; současné kanon. předpisy zakazují její použití pro volbu papeže.

akolyta

1. pův. průvodce, pomocník biskupa, později též kněze;

2. od konce antiky vkatol. církvi nositel čtvrtého stupně nižšího svěcení (→ minoristé); od reformy zr. 1972 nositel → služby natrvalo udělené vhodným laikům– mužům ze strany jim nadřízeného → ordináře; jeho úkolem je pomáhat ibez zvláštního písemného pověření kněžím ajáhnům podávat → Eucharistii vkostele imimo kostel (především nemocným n. uvězněným) ataké ji za předem stanovených okolností vystavovat aukládat (aniž by jí žehnal přítomným);

3. mnohdy jde rovněž onositele podobné liturgické funkce ivněkterých jiných církvích.

akolytát

služba → akolyty; podle → CIC/1983je bezplatná atrvalá; může být, ale nemusí být spojena se službou → lektora (→ lektorátem); ukandidátů svěcení má předcházet svěcení na → jáhna; mezidobí (→ intersticie) mezi udělením služby akolyty ajáhenského svěcení má trvat nejméně 6měsíců.

akt právní

lat. āctus iūridīcus; → právní úkon.

akt správní

lat. āctus ādministrātīvus; termín kanon. práva označující úkony moci výkonné, jmenovitě → individuální → dekret n. → příkaz n. → reskript.

akta

1. spisy, záznamy ze správních asoudních procesů; nutnost jejich přísného vedení je stanovena kanon. zákonem;

2. sbírky právních předpisů ajiných rozhodnutí adokumentů kurií diecézních iřeholních (→ acta cūriæ) aApoštolského stolce (→ Acta Apostōlicæ Sēdis).

aktuár

zast. aktuář; církevní → notář, zpravidla notář diecézní → kurie; zodpovídá za vedení veškerých kuriálních → akt.

aliance

1. Svaz církví stejného vyznání na světové úrovni, jako je např. Světový svaz → reformovaných církví (World Alliance of Reformed Churches) n. Světový svaz → baptistických církví (Baptist World Alliance).

2. Označení spolků jednotlivců zrůzných církví, jako např. → Evangelická aliance, tj. mezinárodní → ekumenické sdružení → evangelíků zrůzných vyznání, → evangelikálně orientovaných.

3. Občanská sdružení evangelíků různých vyznání ke společnému hájení společných zásad na veřejnosti (např. → Kostnická jednota).

almužna

zřec. eleemosyne – soucit, milosrdenství; věcný či peněžní příspěvek ve prospěch chudých; již od novozákonní doby jeden zhlavních skutků provázejících život křesťana, vedle modlitby a→ půstu; zcela jiný význam tomuto slovu přiřkla novodobá negativní konotace vyjadřující, že jde ourážlivě malý dar, někdy dokonce až zahanbující obdarovaného.

almužník

hist., církevní osoba pověřená poskytováním → almužny.

alokuce

1. krátká promluva papeže ke kardinálům shromážděným v→ konzistoři n. krůzným delegacím, poutníkům ajiným návštěvníkům → Apoštolského stolce, obsahující obvykle stanovisko Apoštolského stolce ve vztahu knějaké aktuální záležitosti;

2. vminulosti též promluva → biskupa na diecézním → synodu či při jiných příležitostech.

alternativní forma uzavření manželství

konfesním právem uznaná možnost → nupturientů volně si vybrat způsob uzavření sňatku platného před státem, ato buď obřadem před civilní autoritou, anebo obřadem před autoritou některého státem uznaného náboženského společenství; → fakultativní forma sňatku, → fakultativní církevní sňatek.

alumnát

zařízení pro → formaci, případně ivzdělávání budoucích kněží; → seminář zv. „velký“.

alumnaticum

hist. vnitrocírkevní daň, kterou → biskup ukládal → beneficiářům ve prospěch vydržování velkého kněžského → semináře, nedostatečně zajištěného vlastními příjmy; syn. seminaristicum, taxa conciliāris; dnes je nahrazována kostelními sbírkami ve prospěch semináře.

amence

absence užívání rozumu; je překážkou platnosti právního úkonu azpůsobuje neschopnost vykonávat jakýkoliv církevní úřad (ivjeho výkonu pokračovat).

amortizační zákony

→ manus mortua.

anabaptisté

čes. novokřtěnci; → denominace zdob reformace, která se od reformačních odlišila svou kritikou konstantinismu (spojení církve se státem). Většina novokřtěnců byli pacifisté. Výrazně se od nich odlišila jen komunita vMünsteru. Po potlačení její „Boží říše“ se vkraji rozšířily mírumilovné sbory mennonitů (dodnes existují vUSA). Na Moravě působily sbory hutteritů, vzniklé zutečenců zjiž. Německa, Švýcarska aTyrolska, které zde nalezly útočiště až do doby protireformační (habáni); vdobě josefínské byly zbytky „novokřtěnců“ (něm. die Täufer) zdědičných zemí habsburských vystěhovány dále na východ. VHaliči jim byla poskytnuta tolerance.

Na anabaptistickou zásadu udělování → křtu pouze dospělým vyznavačům apopření platnosti křtu uděleného vdětství navázala vAnglii avUSA reformační denominace → baptistů.

anafora

jedna zcírkevně uznaných aliturgickými předpisy vyhlášených alternativ podstatné části → mše svaté, tj. mešního → kánonu; výraz pocházející zvýchod. liturgie. Vsoučasném → misálu je těchto anafor několik, jednou znich je římský kánon.

anachoreta

hist. → poustevník, zejména na sklonku starověku vEgyptě.

anatéma

hist. prokletí, zvláště odpůrců katol. církevního učení; tak např. dokumenty tridentského koncilu prohlašují okaždém, kdo bude učit něco jiného: „Budiž proklet“ (anathema sit).

anglikáni

příslušníci asi 40církví anglikánského společenství (angl. Anglican Communion) ze 135 zemí světa; tyto církve se definují jako samostatný směr vkřesťanství, odlišný od společenství katolického (římského), pravoslavného aprotestantského.

Počátky anglikánství lze spatřovat voddělení Church of England od římské církve královským aktem zr. 1533. Teologické, právní aliturgické vymezení provedl odvacet let později reformátor církve arcibiskup Thomas Cranmer vduchu spojení prvků → katolických a→ kalvínských. Později došlo kdalšímu prohloubení tohoto vymezení.

Church of England odvou provinciích včele sarcibiskupy vCanterbury (27diecézí) avYorku (11diecézí) má ve Spojeném království zvláštní postavení → „zavedené“ církve se zastoupením vparlamentu (ve Sněmovně lordů).

Postavení zavedené církve však nemají ostatní anglikánské církve na britských ostrovech, tj. Church in Wales, Episcopal Church of Scotland aChurch of Ireland, ani včlenských státech Britského Commonwealthu (Church in Canada aj.).

Anglikánské církve jsou vřadě dalších zemí mimo Commonwealth.VUSA se anglikáni nazývají → episkopály ajejich církev Episkopální církví vUSA. VČechách anglikáni působí při českobratrském evangelickém kostele klimentském na Novém Městě pražském.

Anglikánské společenství je reprezentováno Lambethskou konferencí, nazývanou podle paláce, vněmž dříve vLondýně sídlil arcibiskup canterburský.

animátor, animátorka

osoba, která byla pověřena řízením nějakého církevního společenství (mládeže, seniorů ap.) na úrovni → farnosti, → diecéze, církevního → hnutí; vpředpisech kanon. práva není zatím tento výraz užíván.

annáty

hist. poplatky zpříjmů církevního → obročí za první rok vykonávání církevního úřadu, placené papeži na vydržování misionářů.

Annō Dominī

→ A. D.

antipapež

→ vzdoropapež.

apelace

odvolání, řádný opravný prostředek vkanon. procesu soudním, → soudní řízení sporné.

apokryf

zřec. apokryfos – skrytý, tajemný, zahalený; náboženský spis podobný biblickému, který nebyl některým zkřesťanských vyznání do jeho biblického → kánonu přijat; označování různých posvátných spisů knim počítaných se proto vrůzných vyznáních navzájem liší, tak jako počet kanonických biblických knih.

apologetika

nauka oobraně křesťanské víry.

apologie

spis obsahující obranu křesťanské víry, zejména proti falešným nařčením.

apostata

ten, kdo poté co se stal křesťanem (kteréhokoliv vyznání), odmítl křesťanskou víru jako celek.

apostata ā fidē

vkanon. právu „odpadlý od víry“, tj. katolík, který veřejně odstoupil od katol. vyznání (lat. „dēfēcit ā fidē cathōlicā“), itakový, který formálně zkatol. církve nevystoupil.

apostaze

vkanon. právu → delikt, který katolík spáchal odmítnutím katolické víry jako celku.

apoštol

zřec. apostolos – poslaný; označení dvanácti žáků (učedníků) Ježíšových pověřených posláním šířit → Evangelium po celém světě; na místo zrádce Jidáše byl zvolen sv. Matěj; za apoštola se dále označuje sv. Pavel zTarsu.

apoštolát

1. šíření evangelia obecně, různými církvemi;

2. specifický způsob šíření evangelia určitými prostředky; př.: apoštolát modlitby.

apoštolská administratura trvale zřízená

vlatinské církvi jedna z→ partikulárních církví, zpravidla menší než diecéze, vjejímž čele stojí → administrátor apoštolský; podnětem kjejímu založení může být vydělení jistého počtu farností zdosavadní → diecéze zrůzných pastoračních důvodů, mezi nimiž může (ale nemusí) být změna státní hranice.

Apoštolská církev vČeské republice

jedna z→ letničních církví; navazuje na Spolek rozhodných křesťanů letničních zdoby první republiky československé; státní uznání získala na začátku r. 1989; je členkou světového sdružení Pentecostal World Conference ana místní úrovni → Ekumenické rady církví vČR.

Včele jednotlivých → sborů stojí → pastor, druhý pastor arada starších, včele celé církve pastor stitulem → biskup.

Apoštolská konstituce

lat. Cōnstitūtiō Apostōlica;

→ zákon církevní, vydaný papežem, ato ve slavnostní formě, na rozdíl od méně slavnostního → mōtū propriō.

Apoštolská nunciatura

zastupitelský úřad → Apoštolského stolce, vjejímž čele stojí papežský → legát zv. → Apoštolský nuncius.

Apoštolská penitenciárie

→ dikasterium Apoštolského stolce soudního charakteru, vyřizující otázky spojené se → zpovědním tajemstvím as→ dispenzemi udělenými tajně (prō forō internō, → forum internum).

apoštolská posloupnost

lat. succesiō apostōlica; podle → Tradice posvátné, přijímané katol. apravosl. církví jako součást Božího zjevení, jde onepřetržitý řetěz moci svěcení, udržovaný od dob → apoštolů, kterou předávají biskupové při svém svěcení jeden druhému; katol. církev učí, že posloupnost biskupa římského čili → papeže pochází osobně od apoštola sv. Petra, který podle její nauky byl prvním biskupem římským.

apoštolská prefektura

→ partikulární církev na některém misijním území ojistém (zpravidla nevelkém) počtu farností pod vedením kněze stitulem apoštolský → prefekt; zpravidla předstupeň pro zřízení → apoštolského vikariátu.

Apoštolská signatura

→ dikasterium římské kurie, jehož první kolegium je nejvyšším soudem katolické církve, druhé kolegium jejím nejvyšším správním soudem atřetí kolegium nejvyšším orgánem její soudní správy.

apoštolský

l. vše, co je nauka apůsobení → apoštolů;

2. vkatol. církvi také speciálně vše, co je spojeno osobně spůsobením apoštola sv.Petra, který je katolickou naukou označován za prvního → biskupa římského, resp. co je spojeno spůsobením římského biskupa, který je podle katolické věrouky nástupcem sv. Petra.

apoštolský exarchát

ve východ. katol. církvích jedna z→ partikulárních církví, zpravidla smenším počtem farností, než má → eparchie; vjejím čele stojí papežem jmenovaný apoštolský → exarcha; podnětem kjeho založení může být vydělení jistého počtu farností zdosavadní eparchie zrůzných pastoračních důvodů (např. rozdělení eparchie vdůsledku změny státní hranice; ale je imnoho důvodů jiných); obdoba → apoštolské administratury vlatinské církvi.

Apoštolský nuncius

→ legát Apoštolského stolce na úrovni velvyslance, který je → doyenem sboru diplomatických zástupců uhlavy určitého státu.

Apoštolský stolec

lat. Sēdēs Apostōlica; samostatná jednotka uvnitř → katol. církve, její nejvyšší reprezentace; subjekt mezinárodního práva správem legačním akontraktačním, odlišný od státu → Vatikánského města; skládá se z→ papeže az→ římské kurie, nevyplývá-li zjednotlivých kanon. předpisů něco jiného; kanon. předpisy připouštějí ipoužití syn. označení Svatý stolec, (lat. Sāncta Sēdēs), který je vmezinárodních smlouvách frekventovanější; řídí se → kanonickým právem (zatímco stát Vatikánského města užívá → vatikánské právo).

apoštolský vikariát

→ partikulární církev na některém misijním území ojistém počtu farností, zpravidla předstupeň pro zřízení nové → diecéze; jeho → ordinářemje zástupce papeže, jím samotným jmenovaný, shodností apoštolský → vikář; musí být alespoň → kněz, častěji jde otitulárního → biskupa.

apoštolští otcové

několik generací žáků → apoštolů, vrozmezí od založení církve asi do r. 150, autoři církevní literatury.

arbitr

lat. arbiter; rozhodce.

arcibiskup

1. vkatol. církvi → biskup, který byl jako → metropolita postaven do čela církevní → provincie n. jehož sídlo dříve bývalo metropolitním;

2. vcírkvích → pravosl. a→ staroorientálních biskup stojící včele vyšší organizační jednotky než → eparchie;

3. vChurch of England jeden ze dvou nejvyšších představitelů církve (zCanterbury azYorku), ve Švédsku nejvyšší představitel luterské církve (zUppsaly).

arcibiskup emeritní

na odpočinku; ponechává si titul své poslední arcidiecéze, skutečné n. titulární.

arcibiskup titulární

nositel titulu některé ze zaniklých arcidiecézí, může být pomocníkem papeže v→ římské kurii, → apoštolským nunciem anebo jde jen očestný titul přiznaný navíc kdosavadnímu biskupskému titulu některému diecéznímu n. emeritnímu biskupovi (jen osobně).

arcibiskupství

1. sídlo arcibiskupa;

2. syn. pro → arcidiecézi.

arciděkan osobní

čestný titul udělený papežem, diecézním biskupem n. jinou oprávněnou církevní autoritou některému zkněží.

arcidiecéze

→ diecéze, vjejímž čele stojí → metropolita (arcibiskup). Vlatinské církvi její součástí nejsou jiné diecéze ani další → partikulární církve sdružené sarcidiecézí do jedné církevní → provincie.

arcijáhen

1. hist. vlatinské církvi představitel většího okrsku vrámci → diecéze;

2. vsoučasné době se tato funkce vněkterých diecézích udržela jen jako formálně nadřazená dnešnímu mezičlánku mezi → diecézí a→ farnostmi, kterými jsou → okrskové vikariáty (děkanáty); vněkterých diecézích mezi arcijáhenstvím aokrskovým vikariátem (děkanátem) stojí ještě jako formální mezičlánek úřad → arcikněze;

3. hodnost (dignita) vněkterých kapitulách kanovníků.

arcikněz

1. okrskový → vikář, → děkan (další alternativa koznačení, užívaná vněkterých → diecézích na základě obyčejového práva);

2. vněkterých diecézích jde ohist. mezistupeň vdiecézi stojící nad okrskovým → vikariátem, resp. → děkanátem, dnes již jen spostavením čestného titulu.

archijerej

jeden ztitulů pravosl. biskupa, snad zřec. archi-hiereos.

archimandrita

představený → monastýru některé zvýchod. církví; je podřízen eparchiálnímu → biskupovi, případně → metropolitovi n. → patriarchovi; může mít podřízené → igumeny.

archiv

vkatol. církvi spisovna, místo ukládání dokumentů opřípadech dosud otevřených.

archiv historický

místo uložení dokumentů již uzavřených.

archiv tajný

místo povinně zřízené vsídle každého diecézního → biskupa, kam se ukládají dokumenty rázu důvěrného, zejména takové, jejichž ukládání vtomto archivu ukládá kanon. předpis.

Armáda spásy

angl. The Salvation Army, zkr. SA; křesťanské společenství organizované podle vojenského vzoru; vdnešním sekularizovaném světě zve kobrácení avíře avykonává rozsáhlou → charitativní činnost ve prospěch těch, kdo se octli na okraji společnosti; bojuje proti drogám, alkoholismu, prostituci, tabakismu; vznikla vLondýně r. 1865 v→ metodistickém prostředí; jejími členy apracovníky jsou příslušníci různých → denominací; sama až dosud nepřijímala charakter církve, ale občanského sdružení či spolku; unás působí od r. 1919, oběma totalitními režimy byla rozpuštěna, vr. 1990díky své nizozemské větvi obnovena.

AS působí ve 108 zemích světa, má 1,5milionu členů. Včele stojí generál (generálka) vLondýně; důstojníci jsou uvolněni kplnočasové službě, vojíni pracují ve svém volném čase.

arménská církev

zv. též gregoriánská církev; jedna ze → staroorientálních církví; rozešla se sbyzantskou církví poté, co chalkedonský koncil r. 451 odmítl → monofyzitskou nauku; sama se označuje za ortodoxní, → pravoslavnou, zatímco pravoslavnými církvemi byzantského obřadu byla považována za → heterodoxní, jinoslavnou; včele celé církve stojí katholikos vEčmiadzinu (Arménie), podřízení jsou mu jednotliví metropolité abiskupové vArménii ivřadě dalších zemí amnohé kláštery; nutno ji lišit od → arménskokatolické církve (katolické církve arménského obřadu), případně též od „georgiánské“ církve, tj. → autokefální pravoslavné církve vGruzii (Georgii).

arménskokatolická církev

jedna zvýchod. katolických církví → suī iūris vjednotě katolické církve řízené biskupem římským; vjejím čele stojí patriarcha kilikijský se sídlem vBejrútu (Libanon); vbývalém mocnářství rakouském byla zákonem uznaným třetím → obřadem katolické církve, tedy vnitřní složkou katol. církve (vedle obřadu římského ařeckého).

asignace