Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Bohumil Štumpa, Ondřej Šefců, Jiří Langner

100 osvědčených stavebních detailů – klempířství a pokrývačství

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
jako svou 4764. publikaci

Odpovědná redaktorka Věra Slavíková
Sazba Květa Chudomelková
Počet stran 224
První vydání, Praha 2012
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2012 Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2012

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-247-3572-6

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7936-2 ve formátu PDF
ISBN 978-80-247-7937-9 ve formátu EPUB

Kniha přibližuje čtenářům podstatu řešení mnoha desítek vybraných pokrývačských a klempířských detailů, používaných převážně v 19. a 20. století, ale zabývá se i mnoha postupy používanými v dnešní době. Komentáře k obrázkům jsou někde poznamenány „otrockým“ překladem z německých publikací, ale jsou srozumitelné a všeříkající. Ponechány jsou zde různice v termínech, které se v textu někdy vyskytují, jako třeba okapový plech a okapní plech. Publikace má být praktickou pomůckou jak pro řemeslníky, stavební mistry a projektanty, tak pro památkáře, studenty a další zájemce, kteří potřebují přiblížit problematiku tradičního díla.

Vážení čtenáři,

s potěšením Vás vítáme ve čtvrté publikaci ediční řady nakladatelství Grada 100 osvědčených stavebních detailů. Tentokrát Vás chceme provést významným a trochu výjimečným světem střešní krajiny. Významným z toho důvodu, že každá střecha tvoří hlavní ochranu objektu před povětrností, ať jde o prudké slunce, nárazový vítr, přívalový déšť nebo navátý sníh. Naše klimatické podmínky vytvářejí velice záludné kombinace fyzikálních vlivů, jímž odolá jenom promyšlená a řemeslně zvládnutá práce. Každý, kdo narychlo roznášel kbelíky po půdě, sušil kaluže nebo „sklízel dřevomorku“ v krovu bezpečně ví, že u střechy na detailech opravdu záleží. A záleží nejen na správném zfalcování plechů či přiměřeném podmazání tašek, ale i na jistém výtvarném souladu. Vždyť střechy jsou po právu považovány za „pátou fasádu“.

Střechy jsou výjimečné i z toho důvodu, že mnoho míst je zde běžným smrtelníkům spíše nepřístupných než přístupných. Kontrola prací i dokončeného díla je obtížná, neméně obtížné je často zjišťování, kudy nám tam vlastně zatéká.

Je více než zřejmé, že funkční a dlouhodobě spolehlivé detaily krytiny a oplechování se nedají vymyslet v kanceláři. Ideální je využít věci osvědčené, vyzkoušené, jak se dnes často říká „vychytané“.

Je na místě připomenout, že knížka čerpá ze starší literatury a nejde ani o učebnici, ani o vyčerpávající návod. Použití publikovaných detailů nezbaví nikoho povinnosti dodržet současné normy, bezpečnostní předpisy a doporučení dodavatelů střešních komponentů. Předkládanou publikaci je tedy třeba chápat jako poučeného rádce, který by nám měl být pomocníkem ve smyslu „nevymýšlet již vymyšlené“.

Snadné orientaci je podřízena i přehledná struktura knížky, postupující od obecných pojmů a nářadí, k detailům střešního pláště, včetně oplechování štítů, komínů, vikýřů, atik až po okapní žlaby, svody, či komínové lávky. V knize nechybí ani některé speciality, jako pokládka doškových, šindelových, ale i skleněných střech. Řadu zkušeností je možno využít i při návrzích a opravách fasád nebo jiných stavebních děl.

Chtěli bychom touto publikací přispět malým dílem nejen k suchým půdám (dnes spíše půdním bytům), ale i k udržení tradic dobrého řemesla.

autoři

I. Úvodní kapitola

1. Práce klempířské a pokrývačské, materiály a komponenty

U novostaveb se klempířské práce provádějí ihned po dokončení nosné konstrukce střešního pláště. Potom teprve následuje pokrývač s pokládkou krytiny. Kotlíky nebo hrdla pro odvod vody ze žlabů se osadí podle lapačů střešních splavenin (geigrů), vysazených z dešťové kanalizace. Většinou se to provádí prostým provážením. Odpadní trouby, které odvádějí vodu ze žlabů, se definitivně osazují až po dokončení omítek.

Klempířské prvky zabudované ve stavbě jsou většinou špatně přístupné a mnohdy velice těžko opravitelné, proto je nutné pracovat co nejpečlivěji a nejpřesněji. Nedostatky mohou ovlivnit životnost celé stavby.

Některé postupy jsou náročné na odbornou praxi. Připevňovací lišty, díly oplechování, žlabové díly, lemovací lišty apod. lze koupit již hotové a na stavbě se jen montují.

Pokrývačské práce jsou naprosto nezbytné k dokončení stavebního objektu jako celku. Ve spolupráci s dalšími obory, zejména s tesařstvím a klempířstvím, tvoří pokrývačství nezbytný článek pro každou pozemní stavbu. Jeho konečným výrobkem je krytina střechy, která chrání podstřešní prostory, a tím i celou budovu před nepříznivými vlivy povětrnosti. Střecha tvoří i architektonické ukončení celé budovy, a proto je krytina i určitým architektonickým prvkem. Práce pokrývače je stále ještě věcí důvěry v opravdovost a poctivost řemeslníků. Jak při výstavbě, tak i při opravách se pracuje v místech, která jsou neodborníkům těžko přístupná, a tedy i obtížně kontrolovatelná. Tím více je třeba, aby si byl každý pokrývač vědom své odpovědnosti a snažil se pracovat svědomitě a pečlivě.

Hlavní klempířskou hmotou je plech. V převážné míře se používají tyto tloušťky:

• plech měděný (Cu), 0,55, 0,60 mm;

• plech titanzinkový (TiZn), 0,60, 0,70, 0,80 mm;

• plech hliníkový (Al), 0,70, 0,80 mm;

• plech pozinkovaný /pozinkovaná ocel/ (FeZn), 0,55, 0,60 mm;

• plech nerezový /nerezová ocel/ (S.S), 0,40, 0,50 mm.

Materiál pro krytiny:

• spalné krytiny (došková krytina, šindelová krytina, prkenná krytina, asfaltové lepenky a natavitelné pásy, krytina z hmot na bázi živic, laminátů a polykarbonátů);

• nespalné krytiny (krytiny taškové, krytiny plechové, krytiny z plechových tašek, krytiny z cementovláknitých šablon a dílů, krytiny z přírodního kamene, krytiny z hmot na bázi oceli, krytiny ze skla a další netradiční krytiny).

Tabulka: Přípustné spojování kovů

Hliník AI

Olovo Pb

Měď Cu

Titanzinek TiZn

Nerezová ocel S.S

Pozinkovaná ocel FeZn

Hliník

+

+

–

+

+

+

Olovo

+

+

+

+

+

+

Měď

–

+

+

–

+

–

Titanzinek

+

+

–

+

+

+

Nerez. ocel

+

+

+

+

+

+

Pozink. ocel

+

+

–

+

+

+

+ přípustná kombinace – nepřípustná kombinace

Tabulka: Kontaktní koroze při styku kovů

Materiál

Styková plocha

1.

2.

3.

4.

5.

6.

7.

8.

1. Zinek

malá

velká

–

–

S

–

S

–

S

–

S

–

S

–

S

–

2. Žárově pozink. a aluzink. ocel

malá

velká

–

–

m

–

m

–

S

–

S

–

S

–

S

–

3. Slitiny hliníku

malá

velká

–

–

–

m

–

–

S

–

S

S

S

S

S

S

4. Kadmiový povlak

malá

velká

–

–

–

m

–

–

S

–

S

–

S

–

S

–

5. Stavební ocel

malá

velká

–

–

–

–

–

–

–

–

S

–

S

–

S

–

6. Olovo

malá

velká

–

–

–

–

–

–

–

–

–

–

–

–

–

–

7. Měď

malá

velká

–

–

–

–

–

–

–

–

–

–

m

–

–

–

8. Nerezová ocel

malá

velká

–

–

–

–

–

–

–

–

–

–

–

m

–

–

S = silná koroze na styku zmíněných materiálů
m = mírná koroze na styku zmíněných materiálů (jen za velice vlhké atmosféry)
– = nízká či žádná koroze na styku

1 Větraná střecha dvouplášťová – s odvětráním tepelné izolace

2 Větraná střecha tříplášťová – s přímým odvětráním tepelné izolace

Skladba krytiny na věžičce arkýře

Hřebenáč

1 – hladký s ozdobným terčem, poč. stol. (Sasko)

2 – drážkový ozdobný, poč. stol. (Sasko)

3 – hladký, ozdobný (Sasko)

4 – hladký s ozdobným nosem, 30. léta 20. stol. (Sasko)

5 – hladký s révovým listem na čele, 30. léta 20. stol. (Sasko)

6 – drážkový s révovým listem na hřbetě, 30. léta 20. stol. (Sasko)

7 – hladký s polodrážkou pro napojení, pro tašky cementky (Sasko)

8 – hladký pro betonovou krytinu, datování nezjištěno (Sasko)

9 – ozdobné ukončení hřebenáčové fronty, datování nezjištěno (Sasko)

10 – hladký, obloučkový, datování nezjištěno (Sasko)

11 – drážkový 30. až 50. léta (Molitorov – ČSR)

II. Tvary střech

2. Krytí a plechování střech s přihlédnutím k jejich tvaru

Obvyklé tvary střech ( obr. 1)

1 Obvyklé tvary střech

1 – Pultová střecha (všechny druhy krytin, štítové lemování, okapní žlab)

2 – Kruhová pultová střecha /nahoře kužel/ (prejzová taška, břidla, okapní žlab sestavovaný z krátkých kusů)

3 – Sedlová střecha (všechny druhy krytin, závětrné lišty /krajové tašky/, okapní žlab)

4 – Rovnoběžná střecha (všechny druhy krytin, mezistřešní žlab, závětrné lišty /krajové tašky/)

5 – Šedová střecha (všechny druhy krytin, mezistřešní žlab, závětrné lišty /krajové tašky/, světlíková okna)

6 – Valbová střecha (všechny druhy krytin, okapní žlab)

7 – Polovalbová střecha (všechny druhy krytin, okapní žlab, závětrné lišty /krajové tašky/)

8 – Sedlová střecha s valenou patou (všechny druhy krytin, okapní žlab, závětrné lišty /krajové tašky/)

9 – Mansardová střecha (všechny druhy krytin, okapní žlab, závětrné lišty /krajové tašky/, lemování)

10 – Mansardová střecha zvalbená (dtto mansardová střecha)

11 – Mansardová střecha se zvalbeným vrškem (dtto mansardová střecha)

12 – Mansardová střecha se zvalbeným spodkem (dtto mansardová střecha)

13 – Hvězdová střecha (všechny druhy krytin, úžlabní plechy, velké kotlíky, závětrné lišty /krajové tašky/)

14 – Střecha podvlečená (dtto střecha pultová)

15 – Střecha s krakorcem (dtto střecha sedlová a pultová)

16 – Střecha valená (Stephanská) křivoboká (plechová krytina drážkovaná, okapní žlab)

17 – Střecha příkopová (všechny druhy krytin, mezistřešní žlab, závětrné lišty/krajové tašky/)

18 – Střecha křížová (dtto střecha hvězdová)

19 – Střecha kosočtverečná (skládaná krytina, dtto střecha hvězdová)

20 – Střecha skládaná (dtto střecha kosočtverečná)

21 – Střecha jehlanová (bobrovka, břidla, věžové tašky, šindel, bez žlabu, oplechování hrotnice, plechová krytina drážkovaná)

22 – Střecha kuželová (břidla, prejzová taška, oplechování hrotnice, bez žlabu)

23 – Střecha věžová /cibulovitá/ (plechová krytina drážkovaná, oplechování hrotnice)

24 – Střecha zvoncová (dtto střecha cibulová)

25 – Kopule (dtto střecha cibulová)

2 Zborcená střecha valbová (nad lichoběžníkem)

3 Stephanská valená střecha

4 Stephanská valená lomená střecha

5 Gotická střecha

III. Klempířské a pokrývačské nářadí a pomocné prostředky na střeše

3. Osobní klempířské nářadí

Ve stavebním klempířství se stále uplatňuje značný podíl ruční práce, zejména při montáži hotových výrobků. K přesné a kvalitní výrobě a k dokonalé a precizní montáži je zapotřebí množství nejrůznějších nástrojů. Zde jsou uvedeny pouze ty, které jsou pro klempíře typické, nejužívanější a nejdůležitější.

Ruční nůžky. Jsou nejpotřebnějším klempířským nástrojem. Používají se jak v dílně, tak i na montáži. Slouží k přistřihování plechů, vystřihování otvorů atd. Existuje mnoho druhů ručních nůžek, musí být vždy dobře seřízeny a z dobré nástrojové oceli. Náš obrázek ukazuje nejběžnější druh – nůžky rovné pro přistřihování plechu a nůžky zahnuté pro vystřihování otvorů a stříhání kruhových trub. Pozor, nůžky bývají pravé a levé.

Krycí kleště. Jsou to speciální ohýbací kleště na přípravu drážek plechových krytin. Krycí kleště se dělí na ohýbačky rovné nebo zahnuté. Vedle toho jsou ještě krycí kleště malé – komínky, rovněž rovné nebo zahnuté. Mají stejný tvar, ale jejich krycí šířka čelistí je 50–60 mm.

Přeložník drážkovací (drážkovnice, krycí železo, přehybač) je vykován z oceli ve tvaru lopatky zahnuté k vodorovné rovině v úhlu 45° a spojené půlkruhovým držadlem s příčným čtvercovým hranolkem. Vyrábí se v několika velikostech a dvojím tvaru lopatky. Typ s lopatkou rovinnou slouží ke spojování (drážkování) rovinných plechů, typ s lopatkou válcovitě prohnutou k práci na zakřivených krytinách. Hranolek slouží jako podložka při ohýbání a uzavírání drážky nebo jako rozháněč u zakřivených drážek.

Přeložník. Má čelo buď rovné, nebo s ostře zkosenými hranami. Používá se k ručnímu přehýbání, ke zhotovování menších drážek a k různým dokončovacím pracím. Pokud se tvaruje plech na přeložníku a použije se při tom kladivo, musí se to provést s velkým citem. Hodně záleží na použitém materiálu.

Paličky dřevěné klempířské. Paličky mají různý tvar, podle toho, k jakému účelu se používají. Slouží ke sklepávání, ohýbání a rovnání plechů. Paličky jsou z habrového a bukového dřeva, dnes také plastové. Dřevěné jsou soustružené.

Kladivo. K základním druhům patří kladivo nýtovací pro vykování nýtových hlav, přibíjení, rozklepávání a drážkování. Špičák slouží k děrování plechu nebo k odsekávání strusky při sváření elektrickým obloukem.

Nářadí pro práci v dílně. Pro jemnou práci v dílně, pro stáčení kruhových trub a kuželových kusů používá klempíř rohatiny. K zakládání drátu a vroubkování se používá vroubkovnice. Tyto nástroje se zakládají do klempířského špalku, kde jsou pro jejich dříky vydlabány příslušné otvory. Je to dílenské nářadí.

Pájecí souprava na tekutý propan-butan. Používá se k nanášení pájky při letování snýtovaných spojů s požadavky na vodotěsnost. Benzinová pájedla se už dnes nepoužívají.

Klempířské nůžky

a – rovné, b – vystřihovací

Velké krycí kleště, šíře čelisti 100–150 mm

a – rovné, b – zahnuté

Přeložník drážkovací (šolák)

a – lopatka, b – držadlo, c – kovadlinka

Přeložník

Klempířské paličky

Rohatiny a vroubkovnice

Pájecí souprava na tekutý propan–butan

4. Osobní pokrývačské nářadí

Pokrývačské lžíce a vědro na maltu. Pokrývačské lžíce ( obr. 11) se používaly tehdy, když se pokládaly taškové krytiny do malty. Krylo se buď zcela do malty, nebo do tzv. rámu, kdy se hřeben, okap a štítová hrana kryly do malty, ostatní krytina byla položena nasucho. Lžící se rozprostírala malta na hlavu tašky a taška v další řadě se do ní přimáčkla. Potom přišla ke slovu ještě menší lžíce, spárovací, kterou se přebytečná malta urovnala a vyhladila. Řezátka se používala k dělení tašek nebo eternitových šablon, protože se bobrovky většinou kladly na vazbu. Řezátka byla nahrazena úhlovými bruskami.

Pokrývačské kladivo. Speciální pokrývačské kladivo používá pokrývač pouze při krytí přírodní břidlicí nebo cementovláknitou krytinou. Tři různá kladiva je vidět na obrázcích 3a, b, c. Vpředu jsou opatřena vždy hrotem, kterým se krytina probíjí. Vzadu má kladivo plocek, aby se s ním mohly přibíjet hřebíky a dřík kladiva je vpředu vykován do ostří, kterým se krycí šupina nebo šablona podle potřeby přisekne. Dnes přicházejí šupiny břidlicové krytiny už dokonale připravené pro pokládku, dříve se však musely opracovat, vytvarovat a prorážet. Takovému břidlovému krytí předcházela spousta práce s tříděním desek podle velikosti a tloušťky a s jejich ořezáním na šupiny, tlustým se musila upravit fazetka, probíjely se až na střeše.

Pokrývačský můstek. Právě k osekání šupiny na potřebný tvar sloužil můstek ( obr. 4). Je to ocelový výkovek, který se spodním hrotem zarazil do bednění někde na krokvi a přes jeho horní ostrou hranu se ostřím kladiva osekala šupina.

Pokrývačská koza. Pokud se opracování šupin provádělo dole na zemi nebo někde na pevném lešení, zatloukl se můstek do pokrývačské kozy ( obr. 5). Je to v podstatě obyčejná čtyřnohá koza, spíše menší než větší, vysoká tak, aby měl pokrývač vršek zatlučeného můstku ve výšce 60–80 cm.

Pokrývačská šňůra. Břidlové a šablonové krytiny se pokládají v šikmém sledu. Právě pro založení okapů, vyrovnání diagonálních směrů, vyrovnání hřebenových a nárožních řad slouží pokrývačská šňůra ( obr. 7). Je to obyčejný stavební lehký pletený provázek, namotaný na dřevěné cívce.

Řezačka kamene. Pokud byla navezená břidla hodně členitá po obvodu a úprava se týkala všech šupin nebo jejich velké části, používaly se také speciální břidlové řezačky. V podstatě se jednalo o dva zahrocené ocelové pásy, spojené na jednom konci nýtem nebo trnem, posouvající se proti sobě. Tento pákový mechanismus byl buď stacionární a řezačka se pokládala na lešení nebo na nějakou podlahu, nebo byl používán nahoře na střeše, kde se spodní díl zatloukal do bednění svými hroty, podobně jako pokrývačský můstek. Obrázek 8 ukazuje břidlovou šupinu přibitou hřebíkem, břidličákem. Hlava břidličáku musí být zapuštěná v kameni. Je to vždy spodek šupiny při probíjení kladivem.

1 Opracovaná břidlicová šupina s fazetou a otvory pro hřebíky břidličáky

2 Popis jednotlivých částí na šupině

3 Pokrývačská kladiva pro práci v břidlici nebo v cementovláknité krytině

4 Pokrývačský můstek

5 Pokrývačská koza

6 Střih čelistí řezačky kamene

7 Pokrývačská šňůra

8 Přibitá šupina břidličákem

9 Řezačky kamene pro použití na střeše

10 Řezačka kamene používaná při úpravě kamene na terénu

11 Pokrývačské nářadí: a – pokrývačská lžíce, b – spárovací lžíce, c – řezátko

12 Laťoměr (modlička) pro shodnou rozteč střešních latí

5. Pokrývačské stoličky a háky

Technologický popis zde zobrazovaných pokrývačských prací není možné sladit s dnešními bezpečnostními předpisy. Komentář k obrázkům popisuje pokrývačské řemeslo tak, jak se provádělo v době jeho největšího rozkvětu a největšího podílu ruční práce na díle. Tyto prvky se používaly a nemohou se opominout. Dnes se při opravě krytiny používají různé plošiny, klecové nebo visuté lešení. Běžně však pokrývač běhá po latích a je-li nutné chodit po krytině, používá různé zarážky a plošiny. Ale vždy se jistí, ať je to lanem, nebo zábradlím.

Pro práci na střeše, ale hlavně pro údržbu krytin, kdy se vyměňovaly jen některé jejich části, se používaly různé druhy pokrývačských stoliček a háků. Základním pravidlem je dodnes to, že se krytina nesmí prošlapat ani jinak znehodnotit. Většinou se postupuje tak, že se někde u krokve obnaží lať a za tu se uváže lano, kterým se jistí pokrývačský žebřík. Práce se potom dělají ze žebříku, který je obvykle podložen polystyrenem nebo hadrovým štůskem, aby krytinu nerozmačkal. Pokud se pracuje s krytinou na bednění, používají se při výměně desek nebo šupin „pokrývačské šavle“. Degradovaná šupina se vyjme a místo ní se použije nová. Jenže pod šupinu se normálně pokrývač vůbec nedostane, protože přibité hřebíky nevidí. Proto použije šavli ( obr. 7), která je vykována do tenkého pásu, zastrčí ji pod šupinu, nahmatá pásem hřebík, zavlékne jej zpětným háčkem na ostří šavle a úderem na plochu u háku hřebík usekne. Po odstranění hřebíků je šupina volná.

Pokrývačské háky. Pro jištění stoliček tak i pokrývačských žebříků slouží pokrývačské háky. Jsou řešené tak, aby se daly zachytit za lať, zasunout do oka řetězu nebo jednoduše zatlouct do krokve. Obrázky 2, 5, a 6 ukazují několik druhů těchto háků, jejich tvary jsou ověřené a dodnes se používají.

Pokrývačské stoličky. Jedná se o velice jednoduchá zařízení pro práci těsně nad krytinou. Některé tyto stoličky jsou dřevěné, jiné ocelové ( obr. 3, 4, 10, 11, 12). Stolička v podstatě kompenzuje úhel střešní roviny pro podlahu lešení. Jde o jednoduchý prvek položený na střešní krytinu a jištěný lanem nebo lany. Stolička je podložena kartáči, plstí, slaměnými víchy nebo hadry.

Pracovní lešení. Lešení pro práci pokrývače má některá specifika. Musí být lehké, mobilní, bezpečné a pokrývač musí stát těsně nad krytinou, což znamená, že stolička musí sledovat střešní úhel. Jedno z těchto lešení ukazuje obrázek 1. Jsou to v podstatě dvě pokrývačské stoličky jištěné lany, na stoličkách je položena fošna. Na fošně bývají truhlíky pro nářadí a materiál. Toto lešení se sune vzhůru pomocí zkracování lan.

Další lešení ( obr. 8 a 9) je posuvné, jištěné konzolovým břevnem vystrčeným ve vrcholu střechy. Na břevnu je uvázána pevná část kladkostroje, na plošině je jištění pro volnou kladku. Ovládací provaz prochází plošinou a je kotven u zdi budovy. Toto lešení je vhodné pro střechy věžové.

1 Pracovní lešení

2 Pokrývačské závěsné háky

3 Stolička kovová

4 Stolička dřevěná

5 „S“ hák

6 Dvojhák

7 Pokrývačská „šavle“

8 Posuvné lešení

9 Způsob zavěšení lešení

10 Stolička dřevěná s pantem

11 Stolička dřevěná pro velké zatížení

12 Stolička dřevěná „německá“

6. Pokrývačský ruční výtah

Pro malé akce, většinou údržbového charakteru, se používá na dopravu materiálu malý ruční výtah. Skládá se ze tří částí: z kozy (nůžek), břemenného trámce a kladky. Na okraj střechy (na obvodovou zeď) se kolmo postaví koza, do jejíchž zkřížených konců horních ramen se opře břemenný trámec tak, aby asi 1 m přesahoval. Druhý konec se zajistí tesařskými skobami do krokve nebo trámu, eventuálně se ještě zatíží pytli s pískem apod. Na převislý konec trámce se řetězem přiváže ocelová kladka, jejímž žlábkem probíhá tažné lano. Mezi nohy kozy se vysune až 40 cm přes líc zdi podlaha z fošen, která se bezpečně zakotví a připevní. Břemena se vytahují ručně pomocí tažného lana minimálně 20 mm tlustého. Pokud je materiálu více, zavede se mechanické vytahování břemen stavebním vrátkem. Tažnou sílu dodá elektrický motor. Tento stroj má zapínací, vypínací a brzdicí zařízení a obsluhovat ho může osoba, která má předepsanou zkoušku z obsluhy výtahů a úřední ověření.

Lana a zajišťovací provazy se zhotovují z umělohmotných vláken a z konopí. Lana z umělohmotných materiálů jsou bezúdržbová, konopná lana se musí udržovat. Konopí pochází z vláken rostliny téhož jména a je pro výrobu provazů a lan velice důležitým předivem. Odpadů při zpracování konopí se používá jako příměsi při výrobě surové lepenky a asfaltové plsti. Z cizích druhů se vyznačují pevností a ohebností konopí manilské, bádenské, italské a velice tuhá jsou konopí ze zemí bývalé Jugoslávie.

Lana a zajišťovací provazy patří mezi nejdůležitější součásti pokrývačského nářadí a jejich stavu musí každý dělník věnovat co největší péči a pozornost. Lana a provazy se mají jednou ročně (pravidelně před zimou) řádně očistit a zvolna protáhnout nádobou s rozehřátým lojem. Jednotlivé prameny nasáknou mastnotou, stanou se vláčnější a ohebnější, netřepí se a nepodléhají tak snadno opotřebení jako lana suchá, vyprahlá sluncem a znečištěná. Lana a provazy po určité době při stálém namáhání na tah začnou stárnout, třepí se, jednotlivé nitě v pramenech se trhají a přestávají být bezpečné pro další práci. Postup stárnutí se urychluje, jestliže se neošetřují. Poškozené části nejsou schopny opravy, taková lana nebo provazy se musí vyřadit.

Konopný býval dříve i zajišťovací provaz o délce 15 až 20 m a tloušťce 12 mm. Splétal se z kvalitního konopí, jeden konec tvořilo řádně zapletené oko, druhý konec byl obtočen sloupcem nití a prošit, aby se nerozplétal. K tomuto zajišťovacímu provazu patřil i ochranný pás (opasek), přízový popruh 10 cm široký a nejméně 5 mm tlustý, na obou koncích obšitý kůží. Jeden konec byl opatřen dvěma přezkami, druhý našitými řemenovými pásky s dírkami. V třetinových vzdálenostech byly připevněny na silných plechových poutkách dva pozinkované kruhy. Zajišťovací provaz se připojoval k pásu karabinou.

Ruční výtah

Pracovní lešení jištěné lany

7. Uzly a smyčky při vázání lan

Při provádění pokrývačských prací je stěžejním úkolem dopravit potřebný materiál na místo pokládky. Pokud jsou práce velkého rozsahu, použije se k tomu normální stavební plošinový výtah. V těchto případech se většinou budují i půdní trasy, kudy se materiál rozváží na přepravních vozících. Střecha se otevře pracovními otvory, jejichž šíře představuje většinou rozteč krokví, a na půdě se na vazných trámech nebo kleštinách upraví pojezdové koridory. Takové úpravy provázejí pouze generální opravy s výměnou krytiny. Pokud se jedná jen o údržbu, kde bude použit omezený rozsah materiálu, zbuduje se pouze ruční výtah s jednoduchou kladkou nebo kladkostrojem. V těchto případech se používají většinou konopná lana nebo lana z umělých vláken. Jsou to vlákna buď viskózová, nebo polyamidová. Lana jsou používána i na střeše. Stoličky se vážou ke speciálním hákům, když je třeba prodloužit lano, svazují se dvě lana k sobě. Jestliže je třeba vytáhnout hranol nebo fošnu, tak se břemeno uváže na lano smyčkou nebo polosmyčkou. Uvázat břemeno dobře a rychle vyžaduje osvojit si uzly a smyčky do té míry, aby se jejich vázání stalo rutinou. K rychlému a pevnému spojení dvou lan mezi sebou, k zaklesnutí kolem vázaného předmětu nebo ke spojení dvou a více břemen dohromady se používá celá řada uzlů a smyček.

Základem je jednoduchý uzel přes ruku. Proti vysmeknutí konce lana (například z kladky) se používá osmičkový nebo tzv. pytlový uzel. Rychlého zkrácení lana se dosáhne uzlem zvaným ovčí noha nebo uzlem řetězovým. Ke spojení dvou lan stejné tloušťky slouží uzel čtvercový. U lan nestejné tloušťky je vhodný uzel otěžový čili tkalcovský, při němž se dá použít i roubík. Spolehlivější je dvojnásobný uzel otěžový. Pro spojení dvou lan se používá jednoduchý nebo dvojnásobný uzel křížový.

K nahákování lana na kladkostroj se používá tzv. kočičí dráp. Při vytahování nádob a předmětů menší váhy se dělá jednoduchý uzel se smyčkou. Pro těžší břemena je vhodný uzel rybářský. Lepší, dokonalejší a hlavně spolehlivější tam, kde na lano působí nárazové zatížení, je uzel skladníkový nebo uzel halžový závětrovkový. Oba poslední způsoby jsou vhodné pro spojení lana na kroužek, neboť nekloužou a snadno se odvazují, jakmile se lanu odlehčí. K nahození konce lana na hák nebo jiný předmět, na který se má lano zavěsit, se dobře hodí uzel klouzavý a flámské oko, které se zatáhnutím snadno zadrhnou a pevně drží.

K připevnění lana na krokve, sloupky, kůly a prkna se používají smyčky, z nichž nejjednodušší je polosmyčka. Dokonalejšího připevnění se dosáhne dvěma polosmyčkami, smyčkou trámovou s polosmyčkou. Smyčka musí přilnout k břemeni tím pevněji, čím větší je tah lana. Válcová břemena se zaklesnou tzv. válcovou smyčkou, aby se zamezilo jejich klouzání. Při kolmém vytahování hranolů a kuláčů se vážou smyčky šňůrové.

Obrázek ukazuje práce na údržbě věžové střechy za dob Marie Terezie. Pokrývač je usazen na speciálním vozíku s dřevěným sedátkem. Pravou rukou se snaží upevnit závlač s provazem a výškovou distanci udržuje pomocí uzlového provazu a speciálního koženého třmenu ovládaného oběma nohama. Je to předchůdce dnešního pojízdného lešení.

Uzly a smyčky při vázání lan

1 Čtvercový uzel

2 Otěžový uzel – tkalcovský

3 Dvojnásobný otěžový uzel

4 Křížový uzel

5 Dvojnásobný křížový uzel

6 Uzel „přes ruku“

7 Osmičkový uzel

8 Uzel „ovčí noha“

9 Řetězový uzel s roubíkem

10 Skladníkový uzel

11 Jednoduchý uzel se smyčkou

12 Rybářský uzel

13 Uzel „kočičí dráp“

14 Halžový uzel závětrovkový

15 Uzel „Flámské oko“

16 Klouzavý uzel

17 Polosmyčka

18 Dvě polosmyčky

19 Trámová smyčka s polosmyčkou

20 Válcová smyčka

21 Šňůra smyčka

22 Válcová smyčka

IV. Jednotlivé střešní partie zhlediska krytí aplechování

8. Hlavní střešní části

Na každé střeše kryjící jakýkoli půdorys lze vytipovat apojmenovat části, které jsou typově stejné nebo podobné pro všechny střechy.

Hlavní střešní části jsou zhruba tyto:

Hřeben střešní. Je to vodorovná průsečnice střešních rovin. Krytí hřebene je zajištěno uskládané krytiny speciálními taškami – hřebenáči. Ukrytiny šindelové je hřeben zakryt jednostranně prostrčenou krytinou přes hřeben. Tato strana se volí podle směru převládajících větrů.

Nároží střešní. Jedná se ošikmou průsečnici roviny střešní srovinou zvalbení. Uskládané krytiny se kryje hřebenáči, stejně jako hřeben. Pokud je kryta klempířsky, potom do V tvarovanými díly, prostříhanými podle struktury krytiny.

Úžlabí střešní. Úžlabí je šikmou průsečnicí dvou šikmých střešních rovin. Většinou se plechuje, někdy se ivykrývá bobrovkou. Úžlabní plech je velice namáhaná konstrukce aplatí pro něj speciální pravidla.

Štítová hrana (okřídlí). Zpravidla překrývá krytina štítovou zeď achrání tak fasádní omítku proti povětrnosti. Ukončení krytiny přetažené přes štít se provádí klempířsky, plechovou tvarovanou lištou. Této liště se říká lišta štítová nebo závětrná, někdy také křídla či okřídlí.

Štít střešní. Je to kolmá, zpravidla trojúhelníková stěna stavebního díla, vyzděná většinou až pod střešní hřeben. Střešní štít uzavírá podstřešní prostor.

Okapní hrana střešní. Je to vodorovná hrana obrysu střechy. Zde se zpravidla zavěšují podokapní žlaby.

Střešní valba. Jde otrojúhelníkovou šikmou střešní rovinu, která uzavírá střechu namísto štítu. Valba se svojí základnou dotýká střešního okapu akryje se stejně jako ostatní střešní plocha.

Střešní polovalba. Je to malá část střešní valby, situovaná tak, že se svojí základnou nedotýká střešního okapu nebo se nahoře nedotýká hřebene. Potom se mluví ozvalbeném vršku nebo zvalbeném spodku.

Hřeben

Nároží

Úžlabí

Okřídlí, štítová hrana

Štít

Okapní hrana

Valba

Polovalba

Napojení na zdi