Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Ing. Monika Palatková, Ph.D.
Ing. Eva Mráčková
Milan Kittner
Ing. Ondřej Kašťák
JUDr. Josef Šesták

Management cestovních kanceláří a agentur

Kniha je monografie

Autorský kolektiv:

Ing. Monika Palatková, Ph.D. – kapitoly 2 a 3 kromě pasáže „Zákon o DPH – úprava zvláštního režimu“ a „Kalkulace ceny cestovní služby (zájezdu)“ v kapitole 3.2.3 a kromě příkladu 3.15

Ing. Eva Mráčková – kapitoly 1.3 a 1.4, podíl na kapitole 1.2.3 a odborné konzultace ke kapitolám 1.1 a 1.2 a ke kapitolám 2 a 3 

Milan Kittner – kapitola 3.2.3, pasáž „Zákon o DPH – úprava zvláštního režimu“ a „Kalkulace ceny cestovní služby (zájezdu)“, příklad 3.15, celá kapitola 4 a odborné konzultace ke kapitolám 1, 2 a 3, zpracování přílohy 2

Ing. Ondřej Kašťák – kapitoly 1.1 a 1.2, podíl na kapitole 1.2.3

JUDr. Josef Šesták – kapitola 3.2.7

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5048. publikaci

Odborně recenzovala:

Prof. Ing. Lenka Pražská, CSc.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

Odpovědná redaktorka Mgr. Andrea Bláhová

Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková

Počet stran 224

První vydání, Praha 2013

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2013

Cover Design © Eva Hradiláková

ISBN 978-80-247-3751-5

TIRÁŽ ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Milan Vilímek Jihlavský

ISBN 978-80-247-8202-7 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8205-8 (ve formátu EPUB)

O autorech

Ing. Monika Palatková, Ph.D.

Vystudovala Fakultu mezinárodních vztahů se specializací na mezinárodní ekonomické vztahy a cestovní ruch na Vysoké škole ekonomické v Praze (1993). V rámci postgraduálního studia absolvovala část studia na Universität St. Gallen ve Švýcarsku (1996). Pracovala v České centrále cestovního ruchu (CzechTourism), kde se zabývala marketingovými průzkumy zaměřenými zejména na zkoumání zahraniční poptávky po destinaci Česká republika. Od roku 1998 působila na pozici ředitelky marketingu a zastupovala CzechTourism v sekci Evropské komise cestovního ruchu zaměřené na marketingový výzkum a plánování. Později působila v cestovní kanceláři Fischer, nejprve jako manažerka produktu pro domácí a příjezdový turismus a poté jako manažerka pro prodej a marketing v oblasti domácího a příjezdového turismu. V současné době se věnuje přednáškové a konzultační činnosti v oblasti vysokoškolského a celoživotního vzdělávání. V rámci expertní činnosti se zabývá i zpracováním strategií a podobných dokumentů ve společnosti Czech It – Institute for Strategic Studies on Tourism, kde mimo jiné vedla i zpracování marketingové strategie České republiky na zahraničním trhu. Od roku 1998 je členkou Mezinárodní organizace odborníků v oblasti turismu AIEST.

Ing. Eva Mráčková

Vystudovala Obchodní fakultu VŠE v Praze, kde poté působila na katedře cestovního ruchu a veřejného stravování jako odborný asistent. Rozsáhlou praxi získala v cestovní kanceláři Čedok, kde pracovala na generálním ředitelství v oblasti koncepcí a marketingu. Účastnila se mezinárodních i celostátních konferencí o cestovním ruchu. Pracuje jako manažer v Asociaci cestovních kanceláří ČR, kde se zaměřuje na oblast legislativy, konzultací a spolupráci s odbornými školami. Je autorkou příruček pro cestovní kanceláře týkajících se uplatňování legislativních předpisů v praxi cestovních kanceláří a agentur a pravidelně publikuje v měsíčníku COT business.

Milan Kittner

Vystudoval Střední průmyslovou školu elektrotechnickou v Plzni. Studium oboru Technická kybernetika na Vysoké škole elektrotechnické v Plzni předčasně ukončil. Od roku 1985 do roku 1990 pracoval jako průvodce Cestovní kanceláře mládeže (CKM). Od roku 1990 se věnuje podnikání v cestovním ruchu, především v oblasti outgoingu, domácího cestovního ruchu a incentivního turismu. V letech 2004 a 2005 absolvoval manažerské vzdělávání v programech společnosti BIC Plzeň vedené americkými lektory a v letech 2008, 2009 a 2010 se pod vedením Mgr. Petra Parmy účastnil programů firemního koučování, leadershipu a projektového řízení. Již osmým rokem je členem představenstva Asociace cestovních kanceláří ČR, kde se zaměřuje na zákon 159/1999 Sb. a DPH v činnosti cestovních kanceláří a agentur. V současné době se věnuje přednáškové činnosti na VŠO Praha, poradenské a konzultační práci v oblasti řízení obchodních týmů, profesionalizaci manažerské práce, optimalizaci procesů a krizovému managementu.

Ing. Ondřej Kašťák

Vystudoval obor Management cestovního ruchu na Vysoké škole obchodní v Praze, kde od absolvování v roce 2008 působí jako externí přednášející na katedře cestovního ruchu a katedře ekonomiky cestovního ruchu. Současně pracuje jako obchodní manažer v cestovní kanceláři Čedok, kde působí také jako člen dozorčí rady. V pedagogické činnosti se věnuje managementu cestovních kanceláří a provázanosti veřejné správy s cestovním ruchem. Od roku 2009 působí ve správní radě společnosti Czech It – Institute for Strategic Studies on Tourism, která se specializuje na odborné zpracování programových a strategických dokumentů na mezinárodní, národní a regionální úrovni. Tato společnost se prezentuje jako koordinační, vzdělávací, statisticko-prognostické, informační a propagační centrum pro udržitelný rozvoj cestovního ruchu v České republice.

JUDr. Josef Šesták

Vystudoval školu pro cestovní ruch v Karlových Varech a Právnickou fakultu Univerzity Karlovy Praha. Dvacet let pracoval v Českých aeroliniích v různých odborných a vedoucích funkcích v ČR i v zahraničí. V roce 1992 uspěl ve výběrovém řízení na funkci generálního ředitele americko-francouzské cestovní kanceláře Carlson Wagonlit Travel. V této funkci působil šestnáct let a za svoji práci obdržel ocenění Vynikající manažer roku 2005 ČR. V současné době působí na Vysoké škole obchodní jako zástupce vedoucího katedry letecké dopravy, je členem vědecké rady LIGS a tutorem. Působí jako člen poradního týmu Leader´s Magazin a angažuje se jako člen Československého ústavu zahraničního.

Úvod

Publikace Management cestovních kanceláří a agentur přináší pohled na zprostředkovatele služeb turismu z funkční i procesní perspektivy. Za posledních dvacet let prošel trh turismu nejen v České republice dynamickým vývojem a jeho další vývoj je ovlivněn zejména technologickými trendy a legislativním prostředím. Trh turismu je velice rozdílný co do nabízeného produktu, zaměření na domácí či zahraniční publikum, ale i co do velikosti zprostředkovatelských subjektů. Téma managementu cestovních kanceláří a agentur je obsáhlé a není možné vtěsnat jej do jedné publikace. Přesto autoři věří, že své publikum si předložená kniha najde v řadách podnikatelských subjektů, odborníků v oblasti turismu i studentů. Pohled na management jako disciplinu kombinující praxi a zkušenosti na straně jedné a teorii a vědecké metody na straně druhé je v knize řešen kombinací teoretického základu managementu doplněného praktickými příklady.

První část publikace se zaměřuje na legislativní podmínky vzniku a fungování cestovní kanceláře a cestovní agentury s důrazem na české prostředí. Legislativní základ fungování cestovních kanceláří a cestovních agentur zahrnuje vysvětlení právní úpravy platné v době vydání publikace, i když právě v době závěrečné korektury publikace probíhala jednání o novelizaci zákona č. 159/1999 Sb. Novelizace zákona se zabývá změnami limitu minimální pojistné částky pro povinné pojištění cestovní kanceláře proti úpadku, posílením pravomocí Ministerstva pro místní rozvoj, přesnějším vymezením povinnosti v případě prodeje zájezdů na dálku apod.

Ve druhé části je podán obecný, stručný teoretický základ managementu s důrazem na funkční přístup k managementu. Druhá část využívá i některých zásad Baťovy soustavy řízení, které jsou jistě inspirací nejen pro současný management cestovních kanceláří a agentur, ať už v oblasti managementu lidských zdrojů, uplatňování znalostního managementu, principů organizování, či v rozhodování. Druhá kapitola využívá obecných zásad managementu, které řada menších, středních či velkých zprostředkovatelů subjektů turismu uplatňuje třeba nevědomky, ale intuitivně správně. Jestliže je druhá část obecnější, jde více do teorie managementu a využívá tradiční funkční pohled aplikovaný na oblast cestovních kanceláří a cestovních agentur, pak se třetí část publikace zaměřuje na procesy spojené s vytvářením a prodejem produktů cestovní kanceláře. I když má management subjektů nabízejících a zprostředkovávajících služby turismu svá specifika, je možné i zde uplatnit obecné principy procesního managementu. Čtvrtou částí publikace je podnikatelský plán zpracovaný jako případová studie vzniku konkrétní cestovní kanceláře. Podnikatelský plán je návodem k tomu, jak by mohla malá nebo i středně velká cestovní kancelář nebo cestovní agentura při tvorbě podnikatelského plánu postupovat.

Předložená témata jsou dokumentována tabulkami, příklady či obrázky. V závěru každé kapitoly si mohou čtenáři prověřit pochopení problematiky na úkolech a praktických cvičeních.

Autoři by rádi poděkovali za výbornou spolupráci všem subjektům, které se zapojily do přípravy praktických příkladů uváděných v publikaci (subjekty jsou řazeny v abecedním pořadí):

 • Cestovní agentura TourTrend – Marek Meitner;

 • Cestovní agentura zájezdy.cz – Kateřina Komedová;

 • Cestovní kancelář ATIS, a. s. – Petr Krč;

 • Cestovní kancelář Čedok a. s. – Ondřej Kašťák;

 • Cestovní kancelář Eso travel, a. s. – Hynek Špinar;

 • Cestovní kancelář EuroAgentur Hotels & Travel, a. s. – Josef Bára;

 • Cestovní kancelář Marco Polo International, spol. s r.o. – Jan Papež;

 • Cestovní kancelář Quality Tours – Martin Topol;

 • Neckermann Cestovní kancelář – Veronika Jaszová;

 • Společnost Guarant International, a. s. – Ivo Miksa;

 • Společnost Smartis, s. r. o. – Petr Huml;

 • Viliam Sivek – SIVEK HOTELS – Viliam Sivek.

Upřímné poděkování patří i prof. Ing. Lence Pražské, CSc., která se ujala recenze předkládané publikace.

1 Právní aspekty činnosti cestovních kanceláří aagentur

1.1 Cestovní kanceláře aagentury, zájezdová činnost

1.1.1 Základní pojmy

Cestovní kancelář

Dle zákona 159/1999 Sb., oněkterých podmínkách podnikání voblasti cestovního ruchu, je cestovní kancelář podnikatel, který je nazákladě koncese oprávněn nabízet aprodávat zájezdy (podrobněji viz kapitola 1.2.3). Můžeme se však setkat isdalšími definicemi pojmu cestovní kancelář, které nevycházejí přesně zčeské legislativní úpravy, resp. ji předcházely. To je příklad definice Goeldnera aRichieho: „Cestovní kancelář je podnik nebo osoba prodávající spotřebitelům individuální služby nebo kombinaci služeb cestovního ruchu.“ [1] Pojem cestovní kancelář tak, jak je definován vČeské republice, odpovídá světově užívanému označení tour operator (něm. Reiseveranstalter) stím, že cestovní kancelář je ze své koncese současně oprávněna vykonávat ičinnosti cestovní agentury.

Cestovní agentura

Cestovní agentura je podnikatel, který je oprávněn nazákladě příslušného oboru volné živnosti nabízet aprodávat jednotlivé služby cestovního ruchu aty kombinace, které nesplňují definici zájezdu. Vpřípadě zájezdu může prodej pouze zprostředkovat pro cestovní kancelář, která má platné oprávnění kpodnikání. Vmezinárodním měřítku není pro cestovní agenturu jednoznačně přesné označení (travel agency nebo travel agent může znamenat jak cestovní kancelář, tak cestovní agenturu); vzhledem kodlišné legislativní úpravě totiž toto rozlišení není vřadě zemí EU nutné (vněmeckém prostředí nicméně Reisebüro znamená jen cestovní agenturu).

Zájezdová činnost

Chápání pojmu zájezd se během doby utvářelo odpůvodního označení pro jakoukoliv organizovanou cestu podefinici užívanou nyní vevropském prostoru: zájezd je vesmyslu zákona [2] předem sestavená kombinace alespoň dvou avíce služeb, je-li prodáván nebo nabízen kprodeji zasouhrnnou cenu aslužba je poskytována podobu přesahující 24 hodin nebo když zahrnuje ubytování přes noc.

Kekombinaci služeb zaúčelem tvorby zájezdu patří:

– doprava;

– ubytování;

– jiné služby cestovního ruchu, jež nejsou doplňkem dopravy nebo ubytování atvoří významnou část zájezdu nebo jejichž cena tvoří alespoň 20% souhrnné ceny zájezdu.

Původně byly jako „předem sestavená kombinace“ vykládány pouze zájezdy sestavené pro předem neznámého zákazníka anabízené veformě katalogů či jiných propagačních materiálů. Později rozhodnutím Soudního dvora Evropské unie došlo krozšíření výkladu inakombinace sestavené až nazákladě objednávky, tzv. forfaity.

Vposlední době probíhají naúrovni Evropské unie jednání ohledně dalšího rozšíření definice zájezdu inatzv. dynamické balíčky, tj. kombinace služeb, které si zákazník sestaví sám nazákladě konkrétní nabídky jednotlivých služeb nawebových stránkách. Debata ještě není ukončena apřesné podmínky budou teprve schvalovány.

Co tedy je zájezd [3]

– Doprava aprogram vmístě určení, jehož cena tvoří alespoň 20% ceny zájezdu nebo pokud je program pro účastníka zájezdu významný acelek přesáhne 24 hodin;

– doprava aubytování, které není doplňkem dopravy (doplňkem dopravy je trajekt vč. kabiny, lůžko vevlaku; zadoplněk dopravy nelze označit turistický okruh lůžkovým vlakem, plavby naluxusních lodích apod.);

– ubytování astravování, pokud stravování není jen doplňkem ubytování. Vtakovémto případě se zadoplněk ubytování považuje vždy snídaně; stravování nad tento rozsah může být považováno zadoplněk ubytování výhradně vhotelích, které nabízejí všem hostům ubytování pouze vrežimu all inclusive apod.;

– ubytování aprogram vmístě určení, jehož cena tvoří alespoň 20% ceny zájezdu nebo pokud je program pro účastníka zájezdu významný (např. teambuildingové akce, školení, speciální kulturní či sportovní událost).

Co zájezd není [3]

– Fakultativní služby, jako jsou například výlety, obědy avečeře apod. zakoupené až vmístě ubytování;

– pozdější dokoupení dopravního spojení, ato iustejné cestovní kanceláře, kde zákazník zakoupil pouze ubytování;

– jednodenní výlety bez ubytování nepřesahující 24 hodin (např. organizování výletů doVídně vdobě adventu apod.);

– prodej ubytování cestovní agenturou anabídka zprostředkování prodeje pravidelné dopravy bez jejich vzájemné kompletace;

– kombinace dopravy aubytování, pokud je doprava doplňkem ubytování – např. transfer zletiště dohotelu azpět;

– nabídka ubytovacího zařízení (např. pronájem automobilu vhotelu apod.);

– kombinace služeb cestovního ruchu prodávaná jinému podnikateli zaúčelem jeho dalšího podnikání;

– kombinace služeb cestovního ruchu, jejíž nabídka aprodej nesplňuje znaky živnostenského podnikání.

Samostatnou problematikou, pokud jde odefinici zájezdu, jsou lázeňské awellness pobyty. Vpřípadě, že se jedná oléčebný pobyt vestátním inestátním lázeňském zařízení vesmyslu zákona č.372/2011 Sb., ozdravotních službách, účinného od1.4. 2012, návazně nanovelu zákona oDPH se stejnou účinností, není tento pobyt považován zazájezd, pokud splňuje léčebný či rehabilitační účel, ato ivpřípadě, že obsahuje kombinaci služeb. Naopak relaxační awellness pobyty jsou již považovány zazájezd. Rozhodujícím článkem vrozlišování zájezdů vtěchto případech je lékařská péče jako určující pro náplň procedur. Podrobnější výklad rozdílu acharakteristických znaků léčebného pobytu podává Informace kuplatnění DPH vezdravotnictví od1.4. 2012, vydaná Ministerstvem financí.1)

Prodávat zájezdy mohou pouze cestovní kanceláře při splnění podmínek dle zákona. Zprostředkování prodeje zájezdu pak mohou provádět jak cestovní kanceláře, tak cestovní agentury.

Smasovým rozšířením používání internetu jako prodejního kanálu se rozšířila inabídka zájezdů naslevových serverech. Přímo naslevovém serveru si však zákazník nekupuje zájezd, nýbrž pouze kupon. Teprve uplatněním kuponu vcestovní kanceláři dochází kekoupi zájezdu se všemi důsledky stím spojenými.

1.1.2 Historický vývoj cestovních kanceláří aagentur

Historický vývoj vesvětě

Historii cestovních kanceláří aagentur můžeme mapovat již v17. a18. století prodejem dostavníkových lístků, avšak hlavní vývoj cestovních kanceláří aagentur započal vpolovině 19. století veVelké Británii, konkrétně vroce 1841. Tehdejší truhlář Thomas Cook uspořádal pro 500 cestujících první hromadnou organizovanou cestu vlakem zLeicesteru doLoughborough, aby upozornil nasociální problémy související salkoholem.

Během následujících tří let zorganizoval postupně cesty mezi Leicesterem, Nottinghamem, Derby aBirminghamem. Vroce 1845 založil cestovní kancelář auskutečnil první zájezd doLiverpoolu; tento projekt převyšoval jeho předchozí činnosti. Součástí cesty byla išedesátistránková příručka nacestu, jež byla předchůdcem současných katalogů cestovních kanceláří. Vté době Cook ještě ani netušil, že se stal průkopníkem podnikání voblasti cestovních kanceláří. Dokonce roku 1850 zorganizoval zájezdy doWalesu, Skotska aIrska, avšak stále chtěl dosáhnout vyšších cílů, zejména uspořádání zájezdů doEvropy, Spojených států adoSvaté země. Přípravy natento projekt započaly Světovou výstavou vLondýně, která se konala vroce 1851. Natuto průmyslovou výstavu dopravil téměř 150000 návštěvníků.

První zahraniční zájezd vypravil vroce 1855 naSvětovou výstavu vPaříži. Kvůli neochotě přepravních firem nakanále La Manche kespolupráci mohl použít cestu pouze mezi Harwichem aAntverpami. To mu však otevřelo možnost uspořádat velkou výpravu zahrnující Brusel, Kolín nad Rýnem, Heidelberg, Baden-Baden, Štrasburk aPaříž. Orok později již začal pořádat pravidelné zájezdy dotěchto zemí. Vroce 1863 poprvé navštívil sněkolika cestujícími Švýcarsko adokonce roku pak vypravil téměř 2000 klientů doPaříže, znichž 500 pokračovalo doŠvýcarska. Díky dobré spolupráci sPaříží, Lyonem aželeznicemi veStředomoří začal poprvé vydávat okružní jízdenky potěchto zemích, jež se staly hitem; díky tomu se rozhodl rozšířit cesty přes Alpy. První cesta se konala vlétě 1864 doitalských měst Florencie, Řím aNeapol.

Vnávaznosti naúspěchy vEvropě zapojil dopodnikání také svého syna Johna Masona Cooka, který poprvé vypravil turisty doAmeriky. Díky svému přátelství shoteliéry vytvořil vroce 1868 tzv. blanketové úvěrové listy, které sloužily kplacení ubytování astravování (dnešní vouchery) aošest let později zavedl „oběžná akreditiva“ – předchůdce dnešních cestovních šeků, umožňující získat hotovost vmístní měně. Vdalších letech otevřel své pobočky vBruselu, Kolíně nad Rýnem, Paříži aveVídni. Vroce 1871 založil společnost Thomas Cook & Son aorok později uspořádal první cestu kolem světa za222 dní, jež byla vrcholem jeho kariéry.

Vdobě Cookovy smrti roku 1892 byla již jeho společnost světoznámá. Vydávala noviny The Excursionist snabídkami zájezdů atehdejší předchůdce turistických průvodců. Roku 1928 jeho vnuci společnost prodali belgické cestovní aželezniční společnosti Compagnie Internationale des Wagons-Lits et des Grands Express Européens, jež provozovala iluxusní Orient Express. Krátce povypuknutí druhé světové války apookupaci sídla společnosti byla cestovní kancelář znárodněna britskou vládou apozději prodána hlavní britské železniční společnosti, jež byla vroce 1948 opět zestátněna. Vroce 1972 se společnost vrátila dosoukromého vlastnictví aprodělala radikální reorganizaci. Roku 1980 se začala soustředit nadaleké cesty. Vsoučasné době společnost patří mezi největší cestovní kanceláře světa.

Historický vývoj vČeské republice

Vývoj cestovních kanceláří vČeské republice začal téměř o80 let později. Vroce 1920 byla smlouvou mezi československou bankou Bohemia aZemským cizineckým svazem založena Československá cestovní adopravní kancelář sfiliálkami vPraze, Brně, Karlových Varech aFrantiškových Lázních, jako protiváha zahraničního Wagon-Lits aCook. Hlavním výnosem společnosti byl prodej železničních lístků douhelných dolů aprodej lodních lístků vystěhovalcům doAmeriky.

Vroce 1922 byly otevřeny pobočky vPaříži, Londýně, Bratislavě aveVídni. Vpolovině 20. let přišla nová strategie, ato zapojení sítě autokarů avté době moderních leteckých spojů. Společnost začala pořádat vyhlídkové okružní cesty poPraze acesty dálkovými autobusy, snimiž jako jedna zprvních cestovních kanceláří dobývala horské průsmyky. Letadla využívala pro zámořské cesty doEgypta aMaroka apro okružní lety poItálii, Francii aŠpanělsku – jedná se tak oprvní organizaci těchto zájezdů vestřední Evropě, stejně jako vydávání vlastních cestovních šeků. Vroce 1926 začala společnost užívat zkrácený název Čedok.

Vpolovině 20. let vydal Čedok pod názvem Naše cesty první ucelené katalogy skupinových zájezdů, které nabízely cestování poevropských metropolích, Středomoří, Skandinávii, severní Africe aJugoslávii. Vroce 1926 již nabízel zájezdy naJadran zejména vokolí Terstu avOpatiji, pro náročnější klientelu připravoval zájezdy doznámého místa Lido vblízkosti Benátek nebo naostrov Capri uNeapole. Počátkem 30. let měl Čedok již dvacet tuzemských prodejen avýrazně rozšířil nabídky katalogových zájezdů.

Během druhé světové války se Čedok stal členem německé cestovní kanceláře Mehr apořádal jednodenní výlety vlakem acesty natuzemské rekreace továrních dělníků. Poskončení války byla rychle obnovena činnost cestovní kanceláře pořádáním okružních jízd Prahou pro zámořské turisty. Vletech 1948–1950 pořádal pouze tuzemské rekreace ROH (Revoluční odborové hnutí) alázeňské pobyty pro obnovu pracovní síly ajako první cestovní kancelář zavedl vánoční dárkové poukazy.

Vroce 1954 byla obnovena zahraniční zájezdová činnost. Čedok pořádá cesty doBulharska, Rumunska, Maďarska, NDR aSovětského svazu. Odpoloviny 60. let začaly zároveň působit specializované cestovní kanceláře: CKM – Cestovní kancelář mládeže (ČSM, resp. SSM), jež se zaměřovala nacestování mladých; Rekrea aTatratur – cestovní kanceláře spotřebních družstev; Balena aSlovakoterma – založené generálním ředitelstvím lázní; Sportturist aSlovakoturist – cestovní kanceláře Československého svazu tělovýchovy; Autoturist – založený Automotoklubem ČSSR, který se zaměřoval namotoristy avýjezdový cestovní ruch. Poobsazení vojsky východního bloku roku 1968 nastal útlum cestovního ruchu, který se dál soustředil nadomácí turistiku, popřípadě výjezdy dotzv. spřátelených zemí. Pro účast nazájezdech dotzv. západních zemí (vč. Jugoslávie) byly stanoveny omezující podmínky scílem omezit možnosti emigrace: zájezdů se mohli účastnit pouze důchodci anebo podnikové kolektivy (kolektivem se rozuměly nejméně 3 osoby ze stejného podniku). Pořádání zájezdů donesocialistických zemí bylo zároveň absolutně omezeno stanoveným devizovým limitem. Vtomto ohledu byly příznivější podmínky pro organizování zájezdů dotzv. rozvojových zemí, kde mělo Československo přebytky ze zahraničního obchodu. Roku 1972 byl zorganizován první charterový let zČSSR doDillí.

Poroce 1989 došlo velmi rychle kdrobení monopolu dosavadních cestovních kanceláří. Zpravidla tak, že jejich zaměstnanci nebo průvodci využili svých kontaktů aknow-how azaložili privátní firmu (příp. spomocí vnějšího kapitálu). Šlo ozcela liberální proces, mezi činnostmi cestovních kanceláří aagentur se nerozlišovalo. (Např. cestovní kancelář, která dnes působí pod názvem Eso Travel, se při naprosto stejném druhu činnosti původně nazývala Agentura Eso.) Koncem roku 1990 se počet cestovních kanceláří zdesateronásobil. Během 90. let došlo díky mimořádnému zájmu ocesty dozahraničí (ale částečně inaopak díky zájmu ocesty ze Západu za„železnou oponu“) kbouřlivému rozvoji podnikání vcestovním ruchu. Počty živnostenských oprávnění kprovozování cestovní kanceláře aprůvodcovské činnosti překročily číslo 10000. Nabídka značně převyšovala poptávku. Kvůli tvrdé konkurenci, úpadkům napoli leteckých společností vpředchozím roce avýrazné změně kurzu koruny vroce 1997 mnoho cestovních kanceláří zkrachovalo. Popádu Travely, jedné znejvětších cestovních kanceláří vČeské republice vté době, následovaly vrychlém sledu další cestovní kanceláře, částečně vdůsledku dominového efektu. To vyvolalo společenskou poptávku poregulaci voblasti podnikání cestovních kanceláří, okterou předtím marně usilovala Asociace cestovních kanceláří České republiky již řadu let. Výsledkem tohoto tlaku byl vznik zákona 159/1999 Sb., oněkterých podmínkách podnikání voblasti cestovního ruchu, jenž vstoupil vúčinnost vroce 2000. Návazně natento zákon došlo kdůslednému rozlišení cestovních kanceláří acestovních agentur. Přesto má Česká republika nejhustší síť cestovních kanceláří vEvropě; jen k31.12. 2010 bylo evidováno 1394 koncesovaných cestovních kanceláří. [4] Vroce 2012 se počet aktivních CK pohybuje kolem 1100.

1.2 Legislativní rámec pro podnikání cestovních kanceláří aagentur

1.2.1 Legislativní úprava podnikání

Podnikání voblasti činnosti cestovních kanceláří aagentur upravuje celá řada zákonů; odtěch, které upravují podnikání jako takové (primárně živnostenský zákon) až pozákon oochraně osobních údajů. Zvláštním zákonem upravujícím podnikání cestovních kanceláří aagentur je zákon č.159/1999 Sb., kterému se budeme věnovat vsamostatných kapitolách. Nejdůležitějšími obecnými zákony jsou níže uvedené zákony:

– zákon č.455/1991 Sb., oživnostenském podnikání;

– zákon č.513/1990 Sb., obchodní zákoník;

– zákon č.40/1964 Sb., občanský zákoník;

– zákon č.526/1990 Sb., ocenách;

– zákon č.235/2004 Sb., odani zpřidané hodnoty;

– zákon č.634/1992 Sb., oochraně spotřebitele;

– zákon č.101/2000 Sb., oochraně osobních údajů;

– zákon č.222/2009 Sb., ovolném pohybu služeb;

– zákon č.262/2006 Sb., zákoník práce;

– zákon č.563/1991 Sb., oúčetnictví;

– zákon č.372/2011 Sb., ozdravotních službách.

Dále jsou to zákony svýše uvedenými bezprostředně související, jako např. zákon ozaměstnanosti, devizový zákon, zákon oněkterých opatřeních proti legalizaci výnosů ztrestné činnosti afinancování terorismu, jakož izákony anařízení odopravě.

Zákon č.455/1991 Sb., oživnostenském podnikání

Tento zákon upravuje podmínky živnostenského podnikání akontroly jejich dodržování včetně stanovení sankcí. Živností neboli živnostenským podnikáním je soustavná činnost provozovaná samostatně, vlastním jménem, navlastní odpovědnost, zaúčelem dosažení zisku azapodmínek stanovených živnostenským zákonem.

Subjekty oprávněné provozovat živnost

– Živnost může provozovat fyzická nebo právnická osoba, splní-li podmínky stanovené živnostenským zákonem; státní povolení kprovozování živnosti (koncese) se vyžaduje jen vpřípadech vymezených tímto zákonem.

– Živnost může taktéž provozovat fyzická osoba sbydlištěm nebo právnická osoba se sídlem mimo území České republiky zastejných podmínek avestejném rozsahu jako česká osoba, pokud ztohoto nebo zvláštního zákona nevyplývá něco jiného, přičemž začeskou osobu se považuje fyzická osoba sbydlištěm nebo právnická osoba se sídlem vČeské republice.

Všeobecné podmínky provozování živnosti ufyzických osob

– Dosažení věku 18 let;

– způsobilost kprávním úkonům;

– trestní bezúhonnost – osoba nebyla pravomocně odsouzena pro trestný čin.

Překážky provozování živnosti

Živnost nemůže provozovat fyzická nebo právnická osoba:

– pokud byl najejí majetek vyhlášen konkurz;

– podobu 3 let odprávní moci rozhodnutí ozamítnutí insolvenčního návrhu, protože majetek dlužníka nebude postačovat kúhradě nákladů insolvenčního řízení;

– pokud jí bylo zrušeno živnostenské oprávnění podle §58.

Živnost nemůže dále provozovat fyzická osoba, které byl soudem nebo správním orgánem uložen trest nebo sankce zákazu činnosti voboru nebo příbuzném oboru.

Druhy živností

Rozlišujeme dva základní druhy živností.

a) Ohlašovací – vznikají nazákladě ohlášení adělí se na:

– živnosti řemeslné – uvedené vpříloze č.1 živnostenského zákona;

– živnosti vázané – uvedené vpříloze č.2;

– živnosti volné – uvedené vpříloze č.4;

b) Koncesované – smějí být provozovány nazákladě koncese, výpis těchto živností je uveden vpříloze č.3.

Provozování cestovních agentur dle výše uvedeného výpisu spadá doživnostívolných, není tak nutné prokazovat odbornou způsobilost, jak tomu bylo vminulosti. Oproti tomu provoz cestovních kanceláří spadá doživností koncesovaných.

Podmínky vydání koncese pro provoz cestovních kanceláří [2]

Kžádosti okoncesi naprovozování cestovní kanceláře připojuje své stanovisko Ministerstvo pro místní rozvoj. Vžádosti nesmí chybět následující dokumenty:

– smlouva spojišťovnou opojištění pro případ úpadku cestovní kanceláře;

– podnikatelský záměr, včetně bližších údajů, které by měly obsahovat informace, vekterých oblastech cestovního ruchu bude živnost provozována;

– prohlášení, že nedošlo kezrušení živnostenského oprávnění kprovozu cestovní kanceláře nebo agentury vposledních pěti letech zdůvodu porušení povinností uložených zákonem nebo zdůvodu jejího úpadku;

– prohlášení opředpokládaném datu zahájení činnosti.

Kvydání koncesované živnosti je taktéž nutné prokázat odbornou způsobilostjedním zníže uvedených bodů:

– vysokoškolské vzdělání vestudijním programu astudijním oboru zaměřeném nacestovní ruch;

– vyšší odborné vzdělání voboru zaměřeném nacestovní ruch;

– středoškolské vzdělání smaturitní zkouškou voboru zaměřeném nacestovní ruch;

– jakékoliv vysokoškolské vzdělání a1 rok praxe voboru;

– jakékoliv vyšší odborné vzdělání a3 roky praxe voboru;

– jakékoliv střední vzdělání a6 let praxe voboru;

– osvědčení orekvalifikaci vydané akreditovaným zařízením;

– doklad odílčí kvalifikaci pro provozování cestovní kanceláře dle zvláštního předpisu zákona 179/2006 Sb. a2 roky praxe voboru.

Živnostenské oprávnění vzniká právnickým osobám již zapsaným doobchodního rejstříku, právnickým osobám, které se doobchodního rejstříku nezapisují, afyzickým osobám uohlašovacích živností dnem ohlášení, ukoncesovaných živností dnem nabytí právní moci rozhodnutí oudělení koncese.

Provozovny

Pro živnostenské podnikání je nutné stanovit provozovny – tedy prostory, vnichž jsou živnosti provozovány. Zaprovozovnu je možné považovat iautomatické zařízení sloužící kprodeji zboží nebo poskytování služeb (informační kiosek splatebním terminálem) nebo mobilní provozovnu, jež najednom místě není delší dobu než 3 měsíce. Podnikání může probíhat vevíce provozovnách, ato vpřípadě, kdy knim podnikatel má vlastnická nebo užívací práva. Provozovna musí být způsobilá pro provozování živnosti dle zvláštních právních předpisů avpřípadě, že je určena pro prodej zboží nebo poskytování služeb spotřebitelům, musí být permanentně řádně označena níže uvedenými údaji:

– název obchodní firmy nebo jméno apříjmení;

– identifikační číslo;

– sídlo společnosti nebo trvalý pobyt;

– odpovědná osoba;

– otevírací doba;

– uubytovacích zařízení taktéž kategorie atřída.

Zákon č.513/1990 Sb., obchodní zákoník

Obchodní zákoník upravuje obchodní závazkové vztahy, postavení podnikatelů ajiné vztahy, které souvisejí spodnikáním. Zároveň obsahuje náležitosti vybraných smluv, jako je například smlouva oobchodním zastoupení, což je nejpoužívanější instrument vevztahu cestovní kanceláře scestovními agenturami – jejími prodejci.

Obchodní zákoník definuje podnikání jakou soustavnou činnost prováděnou samostatně vlastním jménem anavlastní odpovědnost zaúčelem dosažení zisku. Podnikání můžeme rozdělit nadva základní proudy:

– fyzické osoby, taktéž nazývané „osoby samostatně výdělečně činné“ (dále jen OSVČ), podnikající nazákladě živnostenského listu;

– právnické osoby, obchodní společnosti nebo družstva podnikající nazákladě živnostenského listu, společenské smlouvy azápisu doobchodního rejstříku nebo jiné evidence dle zvláštních předpisů.

Každý podnikatel (jak OSVČ, tak právnická osoba) musí navšech svých dokumentech (objednávkách, dopisech, smlouvách apod.) uvádět údaj osvé firmě, jménu nebo názvu, sídle nebo místu podnikání aidentifikační číslo. Podnikatelé zapsaní doobchodního rejstříku musejí uvádět navšech dokumentech údaj ozápisu včetně spisové značky, vpřípadě, že je podnikatel zapsán vjiné evidenci, musí uvádět podobné údaje otéto evidenci. Tato povinnost platí ipro dokumenty nawebových stránkách.

Možnosti forem podnikání voblasti provozování cestovních kanceláří aagentur

Pro provozování cestovních agentur je nejtypičtější podnikání jako osoby samostatně výdělečně činné aformou společnosti sručením omezeným. Cestovní agentury, které mají jiné formy podnikání, se vyskytují minimálně. Naopak ucestovních kanceláří je nejrozšířenější formou společnost sručením omezeným aakciová společnost. Pro provoz cestovních kanceláří aagentur je však možné si vybrat zjakékoliv formy podnikání, ato jak zOSVČ, tak zobchodních společností či družstev.

Veřejná obchodní společnost

Je společnost, vekteré podnikají alespoň dvě osoby – fyzické nebo právnické – pod společným názvem aručí zasvé závazky společně anerozdílně celým svým majetkem. Takto vzniklá společnost musí nést označení „veřejná obchodní společnost“ nebo zkratky „veř. obch. spol.“ a„v. o. s.“. Výše vkladu jednotlivých společníků je stanovena společenskou smlouvou amusí být uhrazena velhůtě stanovené touto smlouvou. Výhodou této společnosti je jednoduché založení, výraznou nevýhodou je ručení zazávazky společnosti veškerým majetkem společně anerozdílně. Statutárním orgánem jsou všichni společníci, pokud není stanoveno jinak vespolečenské smlouvě. Kezměně společenské smlouvy je nutný souhlas všech společníků. Navšechny společníky se však vztahuje zákaz podnikání vjiných společnostech, jež mají podobný předmět podnikání, pokud nemají svolení odostatních společníků.

Komanditní společnost

Je druh osobní obchodní společnosti, jež je jakýmsi spojením mezi veřejnou obchodní společností aspolečnosti sručením omezeným. Společnost je charakterizována zvláštním postavením společníků, kde část společníků – komanditisté – ručí zazávazky společnosti dovýše splaceného vkladu adruzí – komplementáři– ručí celým svým majetkem. Díky tomuto postavení jsou komplementáři oprávněni vést společnost– jsou tedy statutárním orgánem společnosti. Minimální výše vkladu komanditisty dle zákona je 5000Kč, může však dojít ikúpravě vespolečenské smlouvě, která mimo jiné obsahuje určení, kdo ze společníků je komplementář akdo komanditista. Změnu společenské smlouvy je možné provést při absolutním souhlasu všech společníků. Kuzavření významných smluv pro společnost, jako je např. smlouva opřevodu podniku nebo jeho části, je zapotřebí souhlas většiny komplementářů avětšiny komanditistů. Komanditista má právo nahlížet doúčetních knih aúčetních dokladů společnosti atím kontrolovat chod společnosti, nemá však zákaz konkurence, narozdíl odkomplementáře, pokud společenská smlouva nestanoví jinak.

Společnost sručením omezeným

Nejjednodušší anejrozšířenější forma podnikání vČeské republice veformě kapitálových společností je společnost sručením omezeným. Maximální počet společníků je omezen výší 50 osob. Společnost ručí zazávazky celým svým majetkem aspolečníci ručí společně anerozdílně zazávazky společnosti dovýše souhrnu nesplacených částí vkladů všech společníků zapsaných vobchodním rejstříku – tedy minimálně dovýše základního kapitálu. Minimální základní kapitál společnosti je 200000Kč, přičemž minimální výše jednoho společníka je stanovena načástku 20000Kč. Před podáním návrhu nazápis doobchodního rejstříku musí být splacen základní kapitál vminimální částce 30%. Celková výše splacených peněžitých vkladů spolu shodnotou splacených nepeněžitých vkladů musí však činit alespoň 100000Kč. Doplatek základního kapitálu je nutné provést nejpozději do1 roku odvzniku společnosti.

Orgány společnosti:

– Valná hromada – nejvyšší orgán společnosti, dojejí působnosti patří např. schvalování stanov ajejich změn, rozhodování ozměně společenské smlouvy, jmenování, odvolávání aodměňování jednatelů ačlenů dozorčí rady. Každý společník má jeden hlas nakaždých 1000Kč svého vkladu, není-li určeno jinak vespolečenské smlouvě. Valná hromada se musí sejít alespoň jednou ročně.

– Jednatelé – statutární orgán společnosti. Vpřípadě, že není uvedeno jinak vespolečenské smlouvě, jednatel nesmí podnikat vestejném nebo podobném oboru, platí tedy pro něj zákaz konkurence.

– Dozorčí rada – má kontrolní funkci, dohlíží načinnost jednatelů, přezkoumává účetní závěrku apod. Je volena valnou hromadou amusí mít alespoň tři členy. Vpřípadě, že společnost má více než 50 zaměstnanců, je třetina dozorčí rady volena zaměstnanci společnosti. Funkční období člena dozorčí rady je maximálně 5 let, první funkční období činní 1 rok odvzniku společnosti. Načleny dozorčí rady se vztahuje zákaz konkurence.

Akciová společnost

Kapitálová obchodní společnost, jejíž základní jmění je rozděleno naurčitý počet akcií ourčité jmenovité hodnotě, přičemž akcie je cenný papír, snímž jsou spojena práva akcionáře jako společníka. Podílí se nahospodářském výsledku společnosti – podíl nazisku se nazývá dividenda. Společnost odpovídá zasvé závazky celým svým majetkem, avšak akcionář neručí zazávazky společnosti.

Akciovou společnost může založit jedna právnická osoba nebo minimálně dvě fyzické osoby. Základní kapitál společnosti je alespoň 2000000Kč vpřípadě, že se jedná ozaložení společnosti bez veřejné nabídky akcií. Vpřípadě veřejné nabídky akcií je minimální základní kapitál společnosti vevýši 20000000Kč. Stejně jako uspolečnosti sručením omezeným je možné při zápisu splatit pouze 30% základního kapitálu adoplatek provést nejpozději do1 roku odvzniku společnosti.

Orgány akciové společnosti:

– Valná hromada – nejvyšší orgán společnosti. Členové valné hromady jsou jednotliví akcionáři společnosti. Valná hromada se svolává alespoň jednou zarok, nejpozději však 6 měsíců poposledním účetním období. Svolání valné hromady je nutné provést minimálně 30 dnů před konáním.

– Představenstvo – statutární orgán společnosti, který řídí činnost společnosti ajedná jejím jménem, rozhoduje ovšech záležitostech, pokud není stanovami určeno jinak. Členy představenstva volí aodvolává valná hromada, funkční období nesmí přesáhnout 5 let. Pro členy představenstva platí zákaz konkurence vpřípadě, pokud není určeno jinak vestanovách společnosti.

– Dozorčí rada – dohlíží navýkon působnosti představenstva auskutečňování podnikatelské činnosti. Členové dozorčí rady jsou oprávněni nahlížet dovšech dokladů azápisů týkajících se činnosti společnosti. Má nejméně tři členy avpřípadě, že společnost má více než 50 zaměstnanců, je třetina volena zaměstnanci společnosti, vostatních případech členy dozorčí rady jmenuje aodvolává valná hromada afunkční období je maximálně 5 let.

Obchodní zákoník jako samostatná norma zanikne vstupem vplatnost nového občanského zákoníku (1.1. 2014), doněhož jsou fenomény upravené vobchodním zákoníku včleněny.

1.2.2 Legislativní úprava činnosti cestovních kanceláří aagentur vEU

Evropská unie vnímá podnikání voblasti cestovních kanceláří acestovních agentur jako dynamické odvětví, které je nutné vzájmu ochrany spotřebitele právně korigovat, jelikož úplná liberalizace podnikání vcestovním ruchu se ukázala jako neefektivní. Ktomu, aby bylo možné aplikovat stejné právní prvky povšech členských státech, získala Evropská unie odčlenských států pravomoc vytvářet vlastní právní systém neboli právní normy, které jsou závazné pro všechny obyvatele Evropské unie anazývají se komunitární právo.

Komunitární právo je možné rozdělit nadva základní právní prameny, které ovlivňují právo vcelém společenství: primární komunitární právo asekundární komunitární právo.

Primární komunitární právo je často označováno jako „ústava Evropské unie“. Toto právo je tedy aplikováno vevšech členských státech unie azároveň je možné se vobčanskoprávních sporech naně odvolávat. Současně tvoří právní základ, naněmž stojí existence Evropských společenství aEvropské unie. Primární právo můžeme rozdělit dotří skupin [5]:

1. Zakládací smlouvy. Tyto smlouvy jsou základním stavebním kamenem Evropské unie aobsahují Pařížskou smlouvu oESUO, Římské smlouvy oEHS, Smlouvy oEuratomu, Jednotný evropský akt, Maastrichtskou smlouvu, Amsterodamskou smlouvu aSmlouvu zNice.

2. Mezinárodní smlouvy. Nejčastěji smlouvy mezi členskými státy, smlouvy střetími zeměmi amezinárodními organizacemi.

3. Obecné zásady. Nepsané právní zásady, které vycházejí ze společných právních zásad aústavních tradic členských států.

Sekundární komunitární právo neboli právní akty Evropské unie směřují kzajištění výkonu pravomocí Evropské unie. Tyto právní akty musí být vsouladu sprimárním komunitárním právem. Jedná se o:

1. Nařízení – obecně závazná anejúplnější opatření, která jsou přijímána Radou Evropské unie nanávrh Evropské komise aplatí vevšech členských státech přímo bez prováděcího vnitrostátního opatření.

2. Směrnice – nejsou obecně závazné, avšak členské státy je musí implementovat dosvého právního řádu. Směrnice Evropské unie mají menší normativní účinnost než nařízení Evropské unie.

3. Rozhodnutí – individuální právní akt zavazující pouze adresáty. Narozdíl odnařízení asměrnic mohou rozhodnutí Evropské unie dostat ijednotlivci.

4. Doporučení astanoviska – právně nezávazná, představují pouze jakýsi návod kvýkladu závazných komunitárních práv.

Pro činnost cestovních kanceláří aagentur mají největší význam směrnice ajudikatura Evropského soudního dvora, jež zajišťuje dodržování práva při výkladu aprovádění jednotlivých ustanovení komunitárního práva. Rozhodnutí Evropského soudního dvora může ovlivnit interpretaci primárního komunitárního práva iprávní akty Evropské unie.

Implementace směrnic Evropské unie

Každá směrnice Evropské unie musí být implementována dovnitrostátního práva členského státu, což znamená provedení obsahu směrnice formou vnitrostátní právní normy. Nejčastěji jsou směrnice implementovány veformě zákona, nařízení avyhlášek. Směrnice zavazují členské státy jen dovýsledku acíle, kterých má být dosaženo vurčitém časovém horizontu. Povinností každého členského státu je pak směrnici vdané lhůtě zapracovat dosvého právního systému. Obecně platí, že nasměrnice Evropské unie se může dovolat jakýkoliv jednotlivec nebo fyzické aprávnické osoby. Vpřípadě chybně aplikované nebo neaplikované směrnice se může svého práva dovolat pouze jednotlivec, nikoli již fyzická nebo právnická osoba.

Přehled směrnic, doporučení anařízení Evropské unie ačeských technických norem převzatých zEvropské unie ovlivňujících činnost cestovních kanceláří aagentur

– Směrnice 314/1990/EHS osouborných službách pro cesty, pobyty azájezdy;

– směrnice 123/2006/ES oslužbách navnitřním trhu;

– směrnice 36/2005/ES ouznávání kvalifikačních předpokladů;

– směrnice 94/47/ES oochraně nabyvatelů vevztahu kněkterým aspektům smluv onabytí práva kdočasnému užívání nemovitosti (tzv. timesharing);

– směrnice 97/55/EHS oklamavé reklamě (původně směrnice č.84/450/EHS);

– směrnice 97/7/ES oochraně spotřebitele vpřípadě smluv uzavřených nadálku;

– směrnice 98/6/ES oochraně spotřebitele při označování cen výrobků nabízených spotřebiteli;

– doporučení Komise č.2004/645/ES oprovádění Memoranda oporozumění mezi Evropským společenstvím aNárodní správou pro cestovní ruch Čínské lidové republiky ovízech asouvisejících otázkách týkajících se turistických skupin zČínské lidové republiky;

– nařízení EP aRady č.2006/2004 ospolupráci mezi vnitrostátními orgány příslušnými pro vymáhání dodržování zákonů naochranu zájmů spotřebitele („nařízení ospolupráci voblasti ochrany spotřebitele“);

– nařízení EP aRady č.261/2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad apomoci cestujícím vletecké dopravě vpřípadě odepření nástupu napalubu, zrušení nebo významného zpoždění letů;

– nařízení EP aRady č.1008/2008 ospolečných pravidlech pro provozování leteckých služeb vespolečenství;

– ČSN EN 13809 – Služby cestovního ruchu – Cestovní agentury acestovní kanceláře (touroperátoři) – Terminologie; norma uvádí obecné termíny adefinice pojmů vcestovním ruchu aveslužbách sním spojených se zaměřením zejména nadopravu aprůvodcovské služby – obecné definice pojmu cestovní kanceláře acestovní agentury, specifikace pojmů vcestovní smlouvě icenové tvorbě – acharakterizuje obsah jednotlivých dokumentů (katalogů, informačních brožur apod.);

– ČSN EN ISO 18513 – Služby cestovního ruchu – Hotely aostatní kategorie turistického ubytování – Terminologie; norma uvádí základní pojmy charakterizující obecné termíny, definici ubytování, ubytovacích zařízení ajejich kategorií dle klasifikace, definuje, co je zahrnuto vrůzných formách snídaní adalších služeb vrámci ubytování avymezuje všeobecné pojmy vrámci trávení volného času (kultura asportovní iwellness služby) vsouvislosti sposkytovaným ubytováním;

– ČSN EN 14804 – Poskytovatelé jazykových studijních pobytů – Požadavky; norma specifikuje požadavky kladené naposkytovatele jazykových studijních pobytů, včetně škol, cestovních kanceláří aagentur adále specifikuje úroveň kvality služeb jazykové výuky asouvisejících služeb cestovního ruchu, které mohou jazykové programy doplňovat;

– ČSN 761110 Služby cestovního ruchu – Klasifikace ubytovacích zařízení – Kategorie hotel, hotel garni, penzion amotel; norma slouží jako pomůcka pro zařazování ubytovacích zařízení douvedených kategorií dle stanovených požadavků navybavení arozsah poskytovaných služeb;

– ČSN EN 15565 – Služby cestovního ruchu – Požadavky nazajištění školení akvalifikační programy pro profesionální průvodce cestovního ruchu;

– činnost cestovních kanceláří ovlivňují inařízení týkající se autobusové dopravy, konkrétně ES č.561/2006 novelizované nařízením ES č.1073/2009 včásti odpočinek řidičů.

Směrnice 314/1990/EHS osouborných službách pro cesty, pobyty azájezdy

Směrnice osouborných službách pro cesty, pobyty azájezdy byla přijata Evropským hospodářským společenstvím 13. června 1990. Dočeského vnitrostátního práva byla implementována vroce 1999 zákonem č.159/1999 Sb., oněkterých podmínkách podnikání voblasti cestovního ruchu, súčinností od1.10. 2000.

Směrnice byla vytvořena vespolupráci sEvropským parlamentem anazákladě návrhu Evropské komise zníže uvedených důvodů:

– vprávních předpisech členských států oslužbách cestovního ruchu je mnoho rozdílů apraxe jednotlivých států se značně liší, což vytváří překážky pro volný pohyb služeb anarušuje hospodářskou soutěž mezi provozovateli jednotlivých členských států;

– rozdílný přístup jednotlivých členských států voblasti ochrany spotřebitele při čerpání služeb cestovního ruchu, stejně jako čerpání služeb vjiném členském státě;

– systém souborných služeb cestovního ruchu představuje základní součást turismu aúpravou společných předpisů by došlo kpodpoře růstu aproduktivity odvětví cestovních kanceláří aagentur včlenských státech;

– předcházení uvádění klamavých údajů organizátorů aprodejců vjejich katalozích;

– cena stanovená vesmlouvě by vzásadě neměla být měněna, vpřípadě změny musí podléhat určitým podmínkám;

– možnost spotřebitele vurčitých případech odsmlouvy odstoupit;

– nedostatečně vymezená práva spotřebitele vpřípadech, kdy organizátor zruší předem dohodnutý soubor služeb;

– pro spotřebitele apro poskytovatele by bylo výhodné, kdyby organizátor nebo prodejce byli povinni předložit záruky pro případ platební neschopnosti nebo úpadku;

– zavedení přísnějších předpisů naochranu spotřebitele voblasti čerpání služeb cestovního ruchu.

Směrnice 314/1990/EHS definuje:

– soubor služeb neboli kombinace služeb atvorbu zájezdů;

– pojem organizátor zájezdu;

– vymezuje povinnosti organizátora aprodejce zájezdu vevztahu kespotřebiteli.

Směrnice definuje pojem zájezd jako kombinaci služeb, jež je prodávána nebo nabídnuta kprodeji zasouhrnnou cenu, je předem připravena (původní chápání textu vesmyslu předem vypsaných kombinací bylo později rozhodnutím ESD rozšířeno inakombinace sestavené napřání zákazníka) azahrnuje minimálně 2služby zdopravy, ubytování ajiných služeb cestovního ruchu, které nejsou doplňkem dopravy nebo ubytování atvoří významnou část souboru služeb. Jakýkoliv popis kombinace služeb nabídnutý spotřebiteli – např. katalog – musí srozumitelně apřesně uvádět cenu ainformovat otěchto položkách:

– místo určení cesty, použitý dopravní prostředek, jeho vlastnosti akategorie;

– druh ubytování, jeho poloha, kategorie nebo stupeň vybavenosti ahlavní charakteristické znaky, jeho schválení aturistická klasifikace podle předpisů daného hostitelského členského státu;

– stravování;

– plán cesty;

– obecné informace opasových avízových požadavcích;

– časový rozvrh plateb včetně výše zálohy;

– informace ovyžadování minimálního počtu účastníků amezní termín pro informování klienta ozrušení cesty.

Cíle směrnice osouborných službách pro cesty, pobyty azájezdy:

– sladění předpisů naochranu spotřebitelů vjednotlivých členských státech – spotřebitelé nakupují převážně vesvé členské zemi, jež blokuje volný trh služeb;

– zvláštní povaha služeb cestovního ruchu asouborných služeb, stím spojené vysoké výdaje organizátorů aspotřebitelů sčasovým předstihem zanehmotnou službu;

– uvádění pravdivých informací ze strany cestovních kanceláří aagentur vevšech dokumentech amateriálech;

– podpis písemné smlouvy osouboru služeb skopií pro klienta;

– převedení rezervace souboru služeb natřetí osobu zaurčitých podmínek;

– neměnné stanovení ceny smožností změny jen zaurčitých podmínek;

– zaurčitých podmínek možnost odstoupení odsmlouvy ze strany spotřebitele;

– vymezení práv klienta vpřípadě zrušení zájezdu před dnem odjezdu.

Implementací této směrnice se členské státy zavazují přijmout nezbytná opatření zajišťující, aby organizátor nebo prodejce, který je stranou smlouvy, odpovídali spotřebiteli zařádné plnění závazků vyplývajících ze smlouvy, ato bez ohledu nato, zda tyto závazky má splnit organizátor, nebo prodejce, nebo jiný poskytovatel služeb, aniž je dotčeno právo organizátora nebo prodejce tyto jiné poskytovatele služeb postihnout. Pokud jde oškody, které vyplývají pro spotřebitele zneplnění nebo nesprávného plnění smlouvy, přijmou členské státy nezbytná opatření zajišťující, aby zaně organizátor nebo prodejce odpovídali, ledaže by toto neplnění nebo nesprávné plnění nezavinili oni či jiný poskytovatel služeb. Vpřípadě, že nedostatky lze přičíst třetí osobě nespojené sposkytováním služeb nebo byly způsobeny vyšší mocí či jinou nepřekonatelnou událostí, má cestovní kancelář nebo agentura povinnost poskytnout neprodleně spotřebiteli pomoc.

Implementace směrnice vČeské republice dozákona 159/1999 Sb.

Zákon obsahuje čtyři části:

1. upravuje podmínky podnikání voblasti cestovního ruchu vnávaznosti nasměrnici – zahrnuje základní vymezení zájezdu (§1), vymezení cestovní kanceláře (§2) acestovní agentury (§3), podmínky vydání koncesní listiny (§5), povinné pojištění záruky (§6) včetně pojistného plnění (§7), pravidla sjednávání pojištění (§8), povinnosti cestovní kanceláře (§9 a§10);

2. mění zákon č.40/1964 Sb., občanský zákoník, veznění pozdějších předpisů; vkládá dohlavy dvacáté první občanského zákoníku ustanovení ocestovní smlouvě zakotvené v§852a–852k zákona č.40/1964 Sb., občanský zákoník, veznění pozdějších předpisů;

3. mění zákon č.455/1991 Sb., oživnostenském podnikání – doplňuje přílohu č.2 ač.3 živnostenského zákona opodmínkách provozování cestovní agentury acestovní kanceláře;

4. přechodná azávěrečná ustanovení, která řešila časový avěcný přechod dosavadních živností naživnosti podle požadavků zákona č.159/1999 Sb.

Směrnice 123/2006/ES oslužbách navnitřním trhu

Tato směrnice výrazným způsobem upravuje možnost obchodu se službami vrámci celého společenství aodstraňuje možné nedostatky mezi jednotlivými členskými státy, tak aby bylo dosaženo volného pohybu služeb vrámci celé Evropské unie.

Důvody vzniku směrnice 123/2006/ES oslužbách navnitřním trhu [6]:

– vdobě vytváření této směrnice existovaly překážky, které znemožňovaly podnikatelům rozšířit svoji činnost zahranice státu;

– zvýšení konkurenceschopnosti trhu služeb vytvářených vrámci Evropské unie vcelosvětovém měřítku;

– Evropská unie si uvědomuje, že služby mají 70% podíl naHDP azaměstnanosti vevětšině členských států zejména zhlediska zaměstnanosti žen; zároveň odstraněním překážek navnitřním trhu je možné dosáhnout cílů Evropské rady – zlepšit zaměstnanost asociální soudržnost včetně dosažení udržitelného hospodářského růstu;

– odstranění rozporů mezi směrnicí 123/2006/ES adalšími nástroji Evropského společenství;

– odbourání právních abyrokratických správních postupů zavedením modernizačních opatření.

Cíle směrnice oslužbách navnitřním trhu:

– vytvoření právního rámce kesvobodnému usazování avolnému pohybu služeb mezi členskými státy;

– zavedení modernizace správních postupů – tichý souhlas pouplynutí stanovené lhůty, odstranění svévolného užívání pravomocí veřejnou správou včetně odstranění dlouhých aneurčitých lhůt naposkytování odpovědí, které odrazují podnikatele odzakládání nových subjektů;

– zavedení jednotného kontaktního místa, jehož prostřednictvím je možné splnit veškeré formality; vČeské republice byla vytvořena síť jednotných kontaktních míst, tzv. CzechPoint, neboli Český Podací Ověřovací Informační Národní Terminál, který je asistovaným místem výkonu veřejné správy;

– zrušení veškerých omezení svobody usazování avolného pohybu služeb, která jsou neslučitelná se zakládající smlouvou společenství;

– zavedení azvýšení průhlednosti kvality poskytovaných služeb.

Zvláštním cílem směrnice je vypracování jednotného kodexu chování pro jednotlivé služby, který bude usilovat opodporu kvality služeb.

Pro zajištění azvýšení kvality služeb tato směrnice ukládá jednotlivým členským státům, aby vesvém právním systému upravily následující body:

1. zajistit informovanost spotřebitelů oposkytovatelích služeb – zejména uvádění názvu poskytovatele, právní status, kontaktní, registrační aidentifikační údaje, informace ozákladní charakteristice poskytovaných služeb ajejich cen;

2. zajistit, aby tyto informace byly sdělovány zvlastního podnětu poskytovatele služby azároveň aby byly snadno přístupné spotřebiteli;

3. možnost zajistit pojištění profesní odpovědnosti azáruky uslužeb, které představují určité riziko voblasti zdraví, bezpečnosti nebo finanční ztrátě spotřebitele;

4. přijmout doprovodná opatření, jako jsou např. certifikace nebo posouzení nezávislými či akreditovanými subjekty;

5. přijmout všeobecná opatření nezbytná kzajištění rychlé reakce poskytovatelů nastížnosti spotřebitele aknalezení uspokojivého řešení.

Voblasticestovního ruchu dosud nebyl vEU přijat žádný jednotný dokument týkající se kvality služeb. Nadobrovolné bázi se postupně uplatňuje mezinárodní systém klasifikace hotelů unie Hotelstars Union (pravidla pro udělování „hvězdiček“), kníž se hlásí hotelová sdružení ze Švýcarska, Německa, Rakouska, České republiky, Švédska, Maďarska, Nizozemska, Lucemburska, pobaltských zemí (Litva, Lotyšsko aEstonsko) aMalty. Jako orientační pomůcka pro přístup křešení reklamací kvality služeb poskytovaných vrámci zájezdů může být uplatněna tzv. Frankfurtská tabulka slev, která byla vydána vroce 1985 vNěmecku. Její obdobu používá ikomerční pojistný produkt Kodex International Travel Quality, který je nabízen inačeském trhu. Originální Frankfurtská tabulka je součástí německé legislativy (občanského zákoníku) avpravidlech jejího použití je výslovně uvedeno, že se má aplikovat jen nazávažné nedostatky.

1.2.3 Legislativní úprava činnosti cestovních kanceláří aagentur vČR

Cestovní kanceláře aagentury jsou povinny řídit se vesvé činnosti všemi platnými zákony, znichž nejdůležitější jsou uvedeny vkapitole 1.2.1.

Specifickým zákonem pro podnikání cestovních kanceláří aagentur je zákon č.159/1999 Sb., oněkterých podmínkách podnikání voblasti cestovního ruchu. To znamená, že tento zákon stanovuje další požadavky aupřesňuje obecné požadavky legislativy načinnosti vcestovním ruchu tímto zákonem upravené (cestovní kanceláře, cestovní agentury apoposlední novele ihorská služba, resp. lyžařské areály). Pokud tedy je nějaká oblast podnikání vcestovním ruchu vzákoně č.159/1999 Sb. veznění pozdějších předpisů upravena, má tato úprava přednost před obecnou úpravou vjiných zákonech (např. občanském zákoníku, zákonech týkajících se pojišťovnictví atp.).

Zákon č.159/1999 Sb., oněkterých podmínkách podnikání voblasti cestovního ruchu

Jak již bylo řečeno, tento klíčový zákon se člení naněkolik víceméně autonomních částí. Vprvní části zákon definuje pojmy vsouvislosti sčinností cestovních kanceláří aagentur astanovuje podmínky pro jejich podnikání, jakož iinformační povinnosti při nabídce, adále definuje pojmy zoblasti horské služby alyžařských areálů. Druhá část představuje novelu občanského zákoníku, doněhož vkládá kapitolu upravující specifický druh smlouvy mezi cestovní kanceláří aspotřebiteli při koupi zájezdu – cestovní smlouvu. Třetí stanovovala kvalifikační podmínky pro podnikání vcestovním ruchu – tedy představovala novelu živnostenského zákona, která byla odté doby dalšími úpravami pozměněna (cestovní kancelář zůstala živností koncesovanou, cestovní agentury byly přesunuty zvázané živnosti dooboru činnosti volné).

Cestovní kancelář

Je definována jako subjekt, který je nazákladě koncese oprávněn nabízet aprodávat zájezdy. Vrámci svého oprávnění může rovněž vykonávat činnosti cestovní agentury. Cestovní kanceláří vesmyslu zákona je iosoba, která má sídlo nebo místo podnikání vjiném členském státě Evropské unie nebo vjiném státě tvořícím Evropský hospodářský prostor, než je Česká republika, apodniká nazákladě oprávnění tohoto státu kprovozování cestovní kanceláře. Kesplnění podmínek pro provozování cestovní kanceláře dle zákona č.159/1999 Sb. musí mít CK sjednáno pojištění záruky pro případ úpadku cestovní kanceláře nebo být jinak pro tento případ zajištěna, alespoň vrozsahu stanoveném tímto zákonem.

Cestovní kancelář tedy může nazákladě své koncese vykonávat tyto činnosti:

– nabízet aprodávat zájezdy;

– nabízet aprodávat jednotlivé služby cestovního ruchu (např. výlety, jednodenní zasedání aexkurze, ubytování, dopravní ceniny, služby cestovního pojištění apod.);

– organizovat kombinace služeb cestovního ruchu anabízet je aprodávat jiné cestovní kanceláři (např. zájezdy zasportem apod.);

– zprostředkovávat prodej jednotlivých služeb cestovního ruchu pro jinou cestovní kancelář nebo cestovní agenturu, případně pro jiné osoby, jako jsou např. dopravci, pořadatelé kulturních, společenských asportovních akcí apod.;

– zprostředkovávat prodej zájezdů pro jinou cestovní kancelář – vtakovémto případě musí být cestovní smlouva uzavřena jménem cestovní kanceláře, pro kterou je zájezd zprostředkován;

– prodávat věci související scestovním ruchem – zejména vstupenky, mapy, plány, jízdní řády, tištěné průvodce aupomínkové předměty.

Mimo uvedené činnosti mohou jednotlivé cestovní kanceláře požádat odalší živnosti nad rámec koncese. Mezi nejčastější patří:

– výroba, obchod aslužby neuvedené vpřílohách 1 až 3 živnostenského zákona (mj. iprůvodcovská činnost);

– směnárenská činnost.

Povinnosti cestovní kanceláře

Cestovní kancelář musí dodržovat níže uvedené povinnosti [2]:

– povinnost mít sjednáno pojištění záruky pro případ úpadku cestovní kanceláře pocelou dobu provozování živnosti;

– zákaz zprostředkování prodeje zájezdu pro subjekt, který není cestovní kanceláří vesmyslu zákona;

– mít označenu provozovnu, propagační ajiné materiály určené zákazníkovi slovy „cestovní kancelář“ nebo „CK“;

– před podpisem cestovní smlouvy nažádost klienta předložit doklad opojištění záruky pro případ úpadku cestovní kanceláře;

– při zprostředkování prodeje zájezdu pro jinou cestovní kancelář dodržet povinnost vpropagačních, nabídkových ajiných materiálech, včetně jejich elektronických forem, vždy informovat, pro kterou cestovní kancelář je prodej zájezdu zprostředkováván, apřed uzavřením cestovní smlouvy předložit klientovi najeho žádost knahlédnutí doklad opojištění záruky pro případ úpadku cestovní kanceláře, pro kterou zprostředkovává prodej zájezdu;

– vpřípadě zprostředkování prodeje zájezdu pro cestovní kancelář se sídlem mimo Českou republiku neprodleně informovat Ministerstvo pro místní rozvoj (dodat informace opojištění záruky pro případ úpadku), nažádost klienta předložit knahlédnutí opis oprávnění kprovozování cestovní kanceláře včetně jeho úředně ověřeného překladu ainformovat zájemce orozsahu pojištění záruky pro případ úpadku cestovní kanceláře nebo jiné formě zajištění těchto zájezdů.

Vpřípadě porušení těchto povinností se jedná ozávažné porušení podmínek stanovených zvláštním předpisem vesmyslu živnostenského zákona. Cestovní kancelář se pak vystavuje nebezpečí zahájení správního řízení oodebrání koncese kprovozování cestovní kanceláře.

Pojištění záruky pro případ úpadku cestovní kanceláře

Požadavek směrnice 314/90/EHS nato, aby členské státy vtělily dolegislativy záruky, že vpřípadě úpadku bude spotřebitelům, kteří si zakoupili zájezd, uhrazena, resp. zajištěna, repatriace (pokud doprava byla součástí zájezdu) aúhrada zazaplacené aneposkytnuté služby, byl dočeské legislativy zákonem č.159/1999 Sb. promítnut jedinou formou poskytnutí záruky, asice formou povinného pojištění cestovních kanceláří. Pojištění dle zákona musí zajistit zákazníkovi pojištěnému cestovní kanceláří právo naplnění vpřípadech, kdy cestovní kancelář zdůvodu svého úpadku:

a) neposkytne zákazníkovi dopravu zmísta pobytu vzahraničí doČeské republiky, pokud je tato doprava součástí zájezdu;

b) nevrátí zákazníkovi zaplacenou zálohu nebo cenu zájezdu vpřípadě, že se zájezd neuskutečnil;

c) nevrátí zákazníkovi rozdíl mezi zaplacenou cenou zájezdu acenou částečně poskytnutého zájezdu vpřípadě, že se zájezd uskutečnil pouze zčásti.

Pojištění smí sjednávat jen ktomu oprávněná pojišťovna acestovní kancelář musí sjednat pojištění napojistnou částku minimálně vevýši 30% plánovaného objemu tržeb zazájezdy nebo objemu tržeb zazájezdy vpředchozím roce, podle toho, která částka je vyšší. Pojišťovna není oprávněna snížit plnění vpřípadě, když se popojistné události dozví, že jí cestovní kancelář poskytla neúplné nebo nepravdivé údaje. Pojišťovna má proto ze zákona právo vyžadovat pocestovní kanceláři před uzavřením pojistky ikdykoliv vdobě její platnosti veškeré relevantní údaje. Vpřípadě pojistného plnění přecházejí nároky zákazníků napojišťovnu (jinými slovy pojišťovna může právně pocestovní kanceláři vymáhat to, co zacestovní kancelář jejím zákazníkům uhradila, ato ivpřípadě, že se pozajištění repatriace klientů ukáže, že cestovní kancelář není vúpadku). Vzhledem ktomu, že se vyskytly případy, kdy zákazníkům nebyla jednou zpojišťoven vyplacena plná úhrada zdůvodu nedostatečné výše pojistné částky, budou vrámci novely zákona č.159/1999 Sb. povinnosti týkající se pojištění detailněji precizovány.

Vzemích EU se jako forma záruky uplatňují hojněji ibankovní garance nebo garanční fondy. VČeské republice se ouplatnění těchto forem uvažuje. Vsoučasné době jsou někdy bankovní garance využívány vkombinaci spojištěním, asice kúhradě povinné spoluúčasti cestovních kanceláří, která činí ze zákona minimálně 2% pojistné částky.

Cestovní agentura

Cestovní agentura je podnikatel, který je oprávněn nazákladě oboru volné živnosti nabízet aprodávat jednotlivé služby cestovního ruchu aty kombinace, které nesplňují definici zájezdu. Vpřípadě zájezdu může prodej pouze zprostředkovat, tedy prodávat jménem cestovní kanceláře, která má platné oprávnění kpodnikání.

Vrámci své živnosti může cestovní agentura:

– zprostředkovávat prodej zájezdů pro koncesovanou cestovní kancelář;

– prodávat vlastní jednotlivé služby akombinace, které nejsou zájezdem (např. exkurze, výlety);

– zprostředkovávat prodej jednotlivých služeb cestovního ruchu pro cestovní kancelář nebo jinou cestovní agenturu, případně pro jiné osoby, jako jsou např. dopravci, pořadatelé kulturních, společenských asportovních akcí apod.;

– organizovat kombinace služeb cestovního ruchu anabízet je aprodávat koncesované cestovní kanceláři (např. zájezdy zasportem apod.);

– prodávat věci související scestovním ruchem – např. vstupenky, mapy, tištěné průvodce suvenýry apod.

Povinnosti cestovní agentury

Cestovní agentura je dle zákona 159/1999 Sb. veznění pozdějších předpisů povinna:

– označit provozovnu, propagační ajiné materiály určené zákazníkovi slovy „cestovní agentura“;

– vpropagačních, nabídkových ajiných materiálech, včetně jejich elektronických forem, vždy informovat, pro kterou cestovní kancelář je prodej zájezdu zprostředkováván;

– před uzavřením cestovní smlouvy předložit klientovi najeho žádost doklad opojištění záruky pro případ úpadku cestovní kanceláře, pro kterou zprostředkovává prodej zájezdu;

– před zahájením zprostředkování prodeje zájezdů pro cestovní kancelář usazenou naúzemí jiného státu bezodkladně informovat otéto skutečnosti Ministerstvo pro místní rozvoj, ato včetně údajů orozsahu pojištění záruky pro případ úpadku cestovní kanceláře nebo jiné formy zajištění těchto zájezdů;

– při zprostředkování prodeje zájezdu pro cestovní kancelář se sídlem mimo území České republiky předložit zájemci najeho žádost knahlédnutí opis oprávnění kprovozování cestovní kanceláře včetně jeho úředně ověřeného překladu ainformovat zájemce orozsahu pojištění záruky pro případ úpadku cestovní kanceláře nebo jiné formy zajištění těchto zájezdů;

– při zprostředkování prodeje zájezdu prostřednictvím prostředků komunikace nadálku poskytnout zájemci sdostatečným předstihem údaje, které mohou mít vliv narozhodnutí zájemce okoupi zájezdu akteré jsou zpravidla uvedeny vnabídkových materiálech dotyčné cestovní kanceláře, jako jsou např. letáky, katalogy apod.;

V době přípravy této publikace probíhají závěrečná jednání.

Zákon č.40/1964 Sb., občanský zákoník

Zákon č.526/1990 Sb., ocenách

1.3 Legislativní úprava vztahů cestovních kanceláří aagentur vůči spotřebitelům

1.3.1 Občanský zákoník

§55

2. Ujednání vespotřebitelských smlouvách podle §56 jsou neplatná.

§56

Timesharing

Cestovní smlouva

g) stravování;

1.3.2 Zákon naochranu spotřebitele

Nekalé obchodní praktiky: klamavé aagresivní

1.3.3 Zákon oochraně osobních údajů

1.3.4 Informační povinnosti cestovní kanceláře/agentury vůči cestujícím při dopravě

Informační povinnosti cestovní kanceláře/agentury vůči cestujícím leteckou dopravou

Povinnosti cestovních kanceláří aagentur při prodeji přepravních dokladů naželeznici

1.4 Sdružení cestovních kanceláří aagentur

1.4.1 Úloha podnikatelských sdružení

1.4.2 Sdružení CK aCA vesvětě

1.4.3 Sdružení cestovních kanceláří aagentur vČeské republice

1.5 Shrnutí aúkoly

Úkoly

Seznam zdrojů – kapitola 1

Internetové zdroje

Poznámky pod čarou