Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Micha Brumlik

JUDAISMUS

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

jako svou 4518. publikaci

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 4897. publikaci

Z německého originálu Judentum, Wissen was stimmt (ISBN 978-3-451-05796-0), vydaného nakladatelstvím Verlag Herder GmbH, Freiburg, v roce 2007, přeložil Antonín Šedivý.

Odpovědný redaktor Zdeněk Kubín

Sazba a zlom Radek Vokál

Počet stran 96

Vydání 1., 2012

Recenzovala:

PhDr. Lena Arava-Novotná, ThD.

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Micha Brumlik, Judentum. Wissen was stimmt © 2007 Verlag Herder GmbH, Freiburg im Breisgau

Cover Layout: R·M·E Roland Eschlbeck

Czech edition © Grada Publishing, a.s., 2012

Cover Photo © fotobanka Allphoto

ISBN 978-80-247-3914-4

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-8158-7 ve formátu PDF

ISBN 978-80-247-8159-4 ve formátu EPUB

Je judaismus náboženstvím strachu a pomsty, zastíněným všemocností zákonů, utvářeným domýšlivostí a rasovou hrdostí a podloženým nesplnitelným utopismem? Jsou v něm zachovány přísné patriarchální struktury? Málokteré náboženství bývá konfrontováno s tolika předsudky a stereotypy jako právě judaismus. Micha Brumlik podává informace o rozporuplné a fascinující jednotě víry, národa a náboženství. Ukazuje vznik judaismu, jak ho známe dnes, a věnuje se složitému vztahu mezi křesťanstvím a judaismem, podrobně také hodnotí postavení ženy a objasňuje mylně pochopené vyvolení lidu Izraele.

Autor

Micha Brumlik je doktor filozofie narozený roku 1947. Od roku 2000 působí na Institutu pro všeobecné vzdělávání na Univerzitě Johanna Wolfganga Goetheho ve Frankfurtu nad Mohanem. V letech 2000–2005 byl ředitelem Institutu Fritze Bauera (Centrum pro studium a dokumentaci dějin a následků holocaustu) ve Frankfurtu nad Mohanem. Je autorem četných publikací.

Předmluva překladatele

V překladu knihy Judaismus jsou použita pravidla přepisu hebrejských a aramejských výrazů navržená Bedřichem Noskem v knize Judaismus od A do Z (Praha: Sefer, 2009). V případě biblického textu (Starý a Nový zákon) a přepisu biblických jmen, stejně jako v případě zkratek jednotlivých knih, jsme se řídili českým ekumenickým překladem (Bible: Písmo svaté Starého i Nového zákona. Praha: ČBS, 1994). Liturgické texty byly převzaty z českého překladu Jiřího Blažka a Markéty Holubové (Sidur Adir ba-marom. Praha: Tomáš Bergman, 2009). Překlad textů z traktátu Pirkej Avot je z knihy Výroky otců (Praha: Sefer, 1994), ostatní talmudické texty přeložil překladatel knihy z anglického překladu s přihlédnutím k originálnímu textu (Talmud Bavli: Schottenstein Edition. New York: Mesorah Publications). V knize se také objevuje český překlad Platónových Zákonů (Praha: OIKOYMENH, 1997). Dále je třeba se zmínit o použití zkratky o. l. (občanského letopočtu – jde o paralelu k n. l., našeho letopočtu) a slova Žid, které se může psát s velkým (označení příslušníka etnika) i malým (označení příslušníka náboženského vyznání) počátečním písmenem. V našem překladu jsme vzhledem k zaměření knihy zvolili jednotnou variantu s velkým počátečním písmenem. V příloze jsme přepracovali seznam doporučené literatury s ohledem na českou jazykovou oblast. Velký dík patří doc. PhDr. Bedřichu Noskovi, CSc., a ThDr. Markétě Holubové, Th.D., za jejich pomoc a odborné rady. V knize jsme opravili řadu faktických chyb, za správnost dalších údajů a za uvedené názory odpovídá autor.

Úvod

Sebepochopení judaismu

Jak chápe judaismus sám sebe? To ihned vyvolává další otázku: Jaký podíl mělo zneužití spisů Nového zákona na vývoj nenávisti k Židům v církvi; nenávisti, která nakonec v podstatné míře zapříčinila genocidu evropských Židů.1

Judaismus a křesťanství

Rabín Leo Baeck, poslední významný zástupce německého judaismu, publikoval v roce 1938 svůj průkopnický spis Das Evangelium als Urkunde der jüdischen Glaubensgeschichte (Evangelium jako dokument dějin židovské víry). V něm konstatuje, že Ježíšovo poselství a křesťanská evangelia jsou židovské knihy. Evangelium, jak Baeck říká, je židovská kniha, jelikož »čistý vzduch, který ji naplňuje a který dýchá, je Písmo svaté, protože v něm působí pouze židovský duch. Protože v něm zaznívá židovská víra a židovská naděje, židovský zármutek a židovské utrpení, židovské vědění a židovské očekávání – jde o židovskou knihu uprostřed židovských knih. Judaismus jej nesmí přejít, nesmí jej podceňovat, ani se ho chtít zříct. Zde má judaismus pochopit a poznat sám sebe.«

Kvůli příbuznosti judaismu a křesťanství nemusí být silná rivalita překvapující. V dějinách křesťanského západu však vedla velmi často k hrozným a krvavým následkům, naposledy v éře národního socialismu. Vzdělaná veřejnost si toho je dnes vědoma právě tak jako osvícení duchovní obou křesťanských vyznání. Při zpětném pohledu na šoa a spoluvinu křesťanských církví jako institucí se dnes bádá, vyučuje a káže jinak – citlivěji, s větším historickým vědomím a s větším záběrem.

Přežívání předsudků

Avšak stále se ještě v kázáních, teologických výkladech a také ve veřejných diskusích, přes všechnu dobrou vůli, najdou zděděné předsudky, ve kterých neblahé dějiny antisemitismu stále pokračují. Judaismus je chápán jako starozákonní víra s principy typu »oko za oko, zub za zub« a také jako »náboženství msty«. Na tomto pozadí je judaismus pokládán za náboženství, které nezná víru v Boží milosrdenství, a proto své vyznavače uvádí do stavu neurotického jednání. Je tudíž považován za »náboženství strachu«, za tvrdé náboženství zákona, na rozdíl od křesťanského evangelia milosrdenství. Židovství prý zná spravedlivého Boha pomsty, ale ne Boha milosrdenství a odpuštění. Tím se jeví jako »náboženství zákona«. Podle těchto předsudků musí být důsledkem přesného až úzkostlivého dodržování mnohdy nesrozumitelných příkazů strach. Proto je judaismus chápán jako náboženství bez niterného obsahu, jež působí jako víra plná prázdného ritualismu, jako »náboženství tradic a zvyků«.

K tomu se přidává židovské sebevědomí Bohem vyvoleného národa, které nežidé vnímali odjakživa s podezřením. Židé jsou považováni za národ živený arogantním přesvědčením o vlastním vyvolení. Judaismus tak vypadá jako domýšlivá a vychloubačná víra, jež přináší Boží zaslíbení především svým vyznavačům. Lidé v něm vidí náboženství, k němuž je příslušnost rasově podmíněna, a vzniká pouze tím, že se člověk narodí jako Žid. Judaismus je tudíž považován za »náboženství rasové povýšenosti«. Tomu prý odpovídá extrémní diskriminace v rámci židovského společenství, judaismus je představován jako náboženství, kde jsou ženy vědomě utlačovány, a je tedy »patriarchálním náboženstvím«. Víra ve vlastní vyvolení, patriarchát a lpění na světských příslibech, jako je sociální spravedlnost nebo biblické zaslíbení země, vtiskují judaismu dvojí strukturu, která pomáhá vytvářet národ. Tato struktura je zvlášť vhodná k přijetí extrémistických pravicových a levicových ideologií, a proto může přejít v »utopistické nebo nacionalistické náboženství«. Nicméně ani to neučinilo Židy šťastnými. Z tohoto pohledu se judaismus jeví jako »náboženství touhy«, jako víra, která je plná zaslíbení, ale nezná žádné naplnění.

Předkládaný úvod do judaismu je míněn jako úvod do židovského náboženství, jenž přibližuje ducha judaismu a jeho zbožnost prostřednictvím liturgických textů a modliteb. Tato kniha také jasně ukazuje, že judaismus nepředstavuje přenesenou víru Židů žijících v době antiky, respektive Prvního a Druhého chrámu, do současnosti, což je názor většiny lidí. Židovské náboženství ve svých současných podobách, od ultraortodoxní až po liberální, je rabínský judaismus, který vznikl současně s křesťanstvím nebo krátce po něm.

Jako úvod do židovského náboženství nemůže tato kniha nahradit úvod do dějin Židů, židovské kultury a civilizace, třebaže v judaismu jsou víra a příslušnost k etniku dvě věci, které spolu souvisí více než v kterémkoli jiném náboženství. Tento úvod ukáže, proč tomu tak z teologického hlediska je. Ale jak se tato jednota historicky a kulturně přes dva tisíce let rozvíjela, musí zůstat vyhrazeno pro jiný výklad.

Vymezení náboženství

»Všichni Židé jsou sionisté«

Rozporuplná jednota víry, národa, náboženství astátu

Náboženství, lid akultura

Následující výklad judaismu jako náboženství, národa akultury vjeho mnohotvárnosti se může týkat pouze moderního judaismu, který se vyvíjel vdobě mezi osvícenstvím asionismem na podkladě středověké, tradiční společnosti. Vní ještě neexistovalo oddělení náboženství apříslušnosti knárodu, navíc náboženství tehdy nebylo chápáno jako osobní záležitost. Ve svém popisu vývoje se zaměřím především na líčení dějin Židů vněmeckých zemích. 2

Vobdobí přechodu kmoderní společnosti žili Židé západní astřední Evropy až na výjimky většinou jako průměrně vzdělaní ačasto ekonomicky znevýhodnění lidé, kteří nacházeli smysl své existence vživotě podle Tóry. Dodržovali příkazy anáboženské zákony, jejichž původ od Boha si potvrzovali vkaždodenním životě. Procesy duchovní obnovy, které znepokojovaly křesťanský svět od renesance po reformaci, zpočátku míjely Židy žijící pod vedením rabínů ve více nebo méně uzavřených společenstvích. Jen málokteří znich (např. obchodníci nebo finanční správci, kteří žili mimo zdi ghetta) se dostali do kontaktu se světskou filozofií avědou.

Haskala – židovské osvícenství

Podstatným impulzem pro vznik židovského osvícenství (hebrejsky haskala) byla nevole Židů kvůli jejich postavení mimo společnost anově získaná možnost ji filozoficky vyjádřit. Haskala, výraz pocházející zhebrejského slova sechel (»rozum«), sledovala dvojí program: vybudovat vztah Židů kŽidům aŽidů knežidům vokolní společnosti. Program osvícení Židů vůči jejich okolí je chtěl učinit rovnocennými arovnoprávnými členy občanské společnosti. Druhým úkolem bylo nové teologicko-náboženské pojetí judaismu vněm samém.

Tak se mělo za prvé ukázat, že příkazy víry nevedou ke konfliktu sběžnými občanskými povinnostmi, aza druhé prokázat, že kontinuita pravidel života podle Tóry není vrozporu srozumem. Vživotě adíle Mosese Mendelssohna, který chtěl jako ortodoxní Žid založit náboženství na rozumu, doznal tento postoj svého nejvznešenějšího vyjádření, ato již dlouhou dobu před sekularizací. Tento populární osvícenský filozof, který působil vBerlíně, se znal sImmanuelem Kantem abyl blízkým přítelem Lessinga. Vlastní židovskou víru pokládal za vzor vyšší morálky, která ovšem nebyla vrozmanitých židovských obřadech rozpoznána. Tento nedostatek vyřešil Mendelssohn ve své knize Jerusalem (Jeruzalém) zroku 1783 tvrzením, že Tóra zjevená na Sinaji není ani tak zjevením víry, jako spíše ustanovením světského zákona. Judaismus neobsahuje nic jiného než základ, který má každé náboženství postavené na rozumu: všeobecné morální zásady.

Reformovaný judaismus a»etický monoteismus«

Mendelssohnova filosofie ajejí další vývoj vdobě působení jeho žáků umožnily Židům vkřesťansko-občanských společnostech na jedné straně víru vBohem zjevené mravní arozumové jádro Tóry ana straně druhé poslušnost vůči zákonům země, ve které žili. To ostatně žádali rabíni již vpozdní antice. Reformní judaismus navazující na Mendelssohna ajeho žáky se nakonec vprůběhu staletí zredukoval na několik morálních principů ajiž nechápal židovskou víru jako Bohem chtěnou, nýbrž jako vynucenou danými historickými poměry. Tím, že byl Bůh Židů acelého lidstva zbaven svého konkrétního kontextu vžidovských dějinách země Izrael, se změnil zosobního Boha na vpodstatě neosobní morální princip, který bývá obvykle označován jako »etický monoteismus«.

Moderní ortodoxie

Očekávaný odpor proti tomuto pojetí se objevil vnáboženských směrech dnes označovaných za neoortodoxní (oprava překladatele). Ty nepředstavují původní judaismus, ale ve své podstatě nejsou ani tak moderní jako reformní judaismus. Moderní ortodoxii lze označit za reakci odporu vůči haskale. Vznikla pod ochranou politické moci vPrusku aRakousku, tedy vreakčních státech, které porazily revoluční napoleonskou Francii.

Podstata reformního judaismu

Halacha je soubor nábožensko-právních předpisů, závazná tradice azákon, židovské náboženské právo.

Konzervativní judaismus

Zacharias Frankel (1801–1875) byl od roku 1854 ředitelem Židovského teologického semináře ve Vratislavi.

Dnešní reformní judaismus

Historičnost tradice

Sionismus

Sionismus ve východní azápadní Evropě reagoval různým způsobem na moderní antisemitismus apo krizi asimilace vyprovokoval nový pokus osebepochopení judaismu. Židé již nebyli považováni za příslušníky náboženství, ale za členy celosvětově pronásledovaného etnika, jež vidělo záruku své identity afyzického bezpečí vevzniku národního státu svlastním územím.

Tři koncepty identity

Liberálně-konfesní koncept

Etnicko-náboženský koncept

Etnicko-laický koncept

Návrat do historie

Postsionismus

»Judaismus je náboženství zákona«

Mylný nesoulad mezi zákonem aevangeliem

Rozlišení zákona aevangelia

Tóra azákon

Apoštol Pavel aPlatónovy Nomoi

Spravedlnost amilost

Jom kipur (Den smíření) je nejvýznamnější den židovského roku apředstavuje vyvrcholení deseti dnů pokání, které začíná na Roš ha-šana (Nový rok).

»Náboženství pro dospělé«

»Judaismus je matkou křesťanství«

Jak se judaismus rozešel skřesťanstvím

Něco jiného než křesťanství

»Starší sestra křesťanství«?

Hranice mezi křesťanstvím ajudaismem

Birkat ha-minim: »Proti svévolným«

Minim

Historické zařazení

Judaismus na počátku 2. století

Ebionité

Nazaréni

Gnostici

Knihy minim

Hebrejská evangelia

Babylonský talmud, traktát Šabat 116a (pozn. překladatele)

Rabi Eli‘ezer aminut

Sympatie snocrim

Identita postavená na vymezení

Matrilinearita

Judaismus – »Náboženství Starého zákona«?

Mladé náboženství

Table of Contents

Předmluva překladatele

Úvod

Vymezení náboženství

»Všichni Židé jsou sionisté«

Rozporuplná jednota víry, národa, náboženství a státu

»Judaismus je náboženství zákona«

Mylný nesoulad mezi zákonem a evangeliem

»Judaismus je matkou křesťanství«

Jak se judaismus rozešel s křesťanstvím