Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Ilona Kopecká

PSYCHOLOGIE 3. DÍL
Učebnice pro obor sociální činnost

Recenze:
PhDr. Alena Mellanová, CSc.

© Grada Publishing, a.s., 2015
Cover Photo © fotobanka allphoto, 2015
Hlavní ilustrátor Mgr. Petr Němec (obrázky 1–5, 9–11)
Další obrázky a fotografie Mgr. Zora Blažková (fotografie P18), Mgr. Ilona Kopecká (obrázek 8 a fotografie P2), Mgr. Michal Kopecký (obrázek 6, 7 a fotografie P1, P3–P7, P9, P12–P15, P19–P21), Ing. Marie Rissová (Hospicová péče sv. Zdislavy o.p.s.) (fotografie P10, P11, P16) a Bc. Andrea Tvrdá (Elva Help o.s.) (fotografie P17)

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 5938. publikaci
Odpovědná redaktorka Mgr. Ivana Podmolíková
Sazba a zlom Karel Mikula
Počet stran 264 + 4 strany barevné přílohy
1. vydání, Praha 2015
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-247-9881-3 (ePub)
ISBN 978-80-247-9880-6 (pdf)
ISBN 978-80-247-3877-2 (print)

Předmluva

Vážení žáci sociálních oborů,

první díl učebnice Psychologie vám zprostředkoval informace z obecné a vývojové psychologie. Po prostudování druhého dílu jste získali vědomosti o lidské osobnosti, komunikačních dovednostech a možnostech psychologické diagnostiky. Třetí díl této učebnice vám v kapitolách Základů sociální psychologie otevírá oblasti mezilidských vztahů a vzájemného působení lidí na sebe. Tato část studia se zabývá také vybranými zvláštnostmi, rizikovými a patologickými stavy, které vznikají u lidí s nedostatečnou socializací.

Problematika klientů s duševními poruchami a jejich vlivu na okolí klienta je popsána ve vybraných kapitolách z psychopatologie. Úskalími nemoci a jejími dopady na klienta se zabývá kapitola Základy zdravotnické psychologie. Následuje Psychologie náročných životních situací, po jejímž prostudování budete mít přehled o svízelných situacích a možnostech vyrovnání se s nimi. V dalších kapitolách získáte vědomosti o přístupu k různým skupinám klientů a možnostech spolupráce s nimi. Práce s lidmi je náročná a přináší s sebou zvýšené nároky na psychiku pracovníka, proto učebnice obsahuje také kapitolu o osobnosti pracovníka v pomáhající profesi a péči o duševní zdraví. Poslední kapitola pojednává o edukaci a možnostech psychoterapie.

Problematika jednotlivých témat je obšírná, a proto je učebnice napsána nejen jako doplněk školního vyučování, ale také jako nástroj dalšího samostudia.

Lidská psychika a její vliv na každodenní život je základním kamenem studia pro budoucí pracovníky v pomáhajících profesích. Každý lidský příběh je jedinečný, každý lidský osud si zaslouží naši pozornost. Nemusí se nám podařit porozumět motivaci všech klientů, nemusí se nám povést získat empatii k jejich prožívání, vždy je ale důležité se o porozumění snažit a v mezích profesionality být pro klienta oporou. Naše profesní role nám přináší velkou moc a velkou zodpovědnost. Abychom mohli opravdu pomáhat, je potřeba se celý život učit nacházet cestu k lidem a udržet rozumné hranice ve vztazích k nim. Prostudováním této učebnice získáte základní informace k zahájení náročné a krásné profesní dráhy pracovníka v pomáhající profesi.

Hodně úspěchů při studiu a práci s lidmi a jejich potřebami přeje

Mgr. Ilona Kopecká

Tato učebnice obsahuje učivo, které vychází ze schválených Rámcových vzdělávacích programů Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy České republiky. V učebnici jsou zpracovány informace z odborné literatury, jejíž seznam slouží jako vodítko pro další studium psychologie.

1Základy sociální psychologie

1.1Předmět ametody sociální psychologie

Vzdělávací cíle

Po prostudování této podkapitoly budete schopni:

■Vymezit pojem sociální psychologie.

■Popsat předmět, cíle ametody sociální psychologie.

1.1.1Předmět sociální psychologie

Sociální psychologie zkoumá tu část prožívání, jednání achování člověka, která vzniká vdůsledku podnětů ze sociálního prostředí (Nakonečný, 2009).

Sociální psychologie zkoumá:

■Jak společnost působí na rozvoj osobnosti.

■Jak se jedinec vprůběhu života vlivem společnosti mění.

■Jak si člověk vytváří vztahy kdruhým lidem.

■Jak jedinec sdruhými lidmi komunikuje.

■Jak člověk působí na lidi, snimiž přichází do styku.

■Jak jedinec ovlivňuje svůj vlastní vývoj (Rozsypalová, Čechová, Mellanová, 2003).

1.1.2Metody sociální psychologie

■Sociometrie– nauka ozkoumání sociálních vztahů avnitřní struktuře sociálních skupin (vytvořil ji Jacob Levy Moreno, psychiatr asociální psycholog, průkopník skupinové psychoterapie). Sociometrická metoda nám ukáže, které osoby jsou si vzájemně sympatické aantipatické, kdo je kým přitahován, kdo má vedoucí roli, kdo se podřizuje, kdo je vizolaci, odmítaný, tedy strukturu sociálních vztahů vdané skupině. Vsociometrickém výzkumu lze použít metodu pozorování, individuálního rozhovoru, dotazníku, kresby, posuzovací škály, experimentu (obr. 1a, b). Jedním znejznámějších experimentů je tzv. stanfordský vězeňský experiment, který uskutečnil vroce 1971 americký psycholog Philip Zimbardo.

Obr. 1a Sociogram – graf

Obr. 1b Sociogram – tabulka

■Obsahová analýza– zkoumá výskyt určitých témat, slov, formulací vdokumentech (knihách, médiích, periodikách, obrazovém záznamu). Při výzkumu je důležité stanovení sledovaného jevu (co budu sledovat), kde tento jev budu sledovat ajakou zvolím metodu. Psychologicky zajímavé jsou např. také nápisy na veřejných toaletách, které zahrnují jednu ze součástí lidové tvořivosti. Zárodky této metody můžeme sledovat již v17. století, kdy církev hodnotila obsahovou stránku tehdejších novin, dále byla metoda využívána vžurnalistice aknihovnictví. Její výhodou je možnost aplikace na různorodé typy dat, aproto je vsoučasnosti často používána pro sociálně-psychologický průzkum.

■Měření potřeb, hodnot, zájmů apostojů– patří mezi speciální odborné metody sociální psychologie. Kvýzkumu se používají testy, dotazníky ahodnotové inventáře. Vpraxi slouží výsledky výzkumu klepšímu porozumění potřeb amotivací různých sociálních skupin.

■Sémantický diferenciál– metoda, která měří intenzitu psychologických asociologických postojů jedince kdané situaci. Jejím autorem je americký psycholog Charles Egerton Osgood. Jedná se obipolární stupnici (se dvěma póly, které mají opačný význam), kde je kekaždé položce přiřazena škála, nejčastěji sedmistupňová (tab.1). Základní získané údaje jsou dále matematicko-statisticky analyzovány (Kohoutek, 2002).

Tab. 1 Ukázka sedmimístné škály

aktivní

1

2

3

4

5

6

7

líný

přátelský

1

2

3

4

5

6

7

nepřátelský

mocný

1

2

3

4

5

6

7

bezmocný

Otázky, úkoly acvičení kupevnění učiva

1.Které oblasti jsou předmětem výzkumu sociální psychologie?

2.Vyjmenujte vybrané metody výzkumu vsociální psychologii apopište jejich využití.

3.Vyhledejte si na internetu informace oZimbardově experimentu apokuste se objevit ijiné experimenty, které byly vsociálně-psychologickém výzkumu uskutečněny.

4.Které metody psychologie využívá sociální psychologie kměření postojů ahodnot?

1.2Proces socializace

Vzdělávací cíle

Po prostudování této podkapitoly budete schopni:

■Vymezit pojem socializace.

■Popsat hlavní kategorie socializace.

■Vyjmenovat avysvětlit druhy sociálního učení.

1.2.1Socializace

Člověk je tvor společenský (viz Aristoteles– „společenský živočich“– antropos zoon politikon) akesvému rozvoji potřebuje společnost druhých lidí. Společnost ovlivňuje člověka azároveň člověk ovlivňuje společnost. Vzájemné (reciproční) ovlivňování může být příznivé (slušné chování vedoucí klaskavému přijetí) inepříznivé (kriminální jednání). Proces začleňování člověka do společnosti, při němž dochází kezměnám aproměnám, se nazývá socializace. Těmito proměnami se člověk postupně stává zpřevážně biologické osobnosti novorozence kulturní lidskou bytostí, která je schopná fungovat vesložitém systému lidské společnosti. Socializace nekončí dovršením dospělosti, ale je to celoživotní proces, vjehož průběhu jedinec poznává svá práva apovinnosti vespolečnosti.

Hlavní kategorie socializace

■Vypracování systému hygienických apracovních návyků, které odpovídají sociálně-kulturní úrovni azvyklostem společnosti, zejména udržování tělesné čistoty asociálních styků (hygiena vyprazdňování, mytí rukou, sebeobsluha při oblékání, zdravení, děkování).

■Vypracování systému vědomostí azručností, které umožňují orientaci vkulturním životním prostředí dané společnosti (např. umět komunikovat, číst, pracovat snástroji).

■Vypracování hierarchie hodnot (žebříčku hodnot), vekteré se odrážejí etické, estetické, filozofické avědecké soustavy dané společnosti (vrámci studia si vytvořit vlastní životní názor).

■Vytvoření přiměřených vzorců citového reagování apřiměřených motivů, vekterých se odráží sociální acitová zralost jedince. Jedná se zejména oprojevování pozitivních citů, sebehodnocení apocit identity (tedy udržovat přátelské vztahy, mít přiměřenou apevnou úroveň sebehodnocení avědět, kam patřím) (Nakonečný, 2009).

Prostředky socializace

■sociální učení

■sociální percepce ainterakce

■sociální komunikace

■vliv rodiny

■vliv skupiny

Socializace probíhá nejprve vrodině (primární socializace) apostupně se rozšiřuje na kolektivní zařízení, školu, zájmové kroužky, práci (sekundární socializace). Probíhá všude tam, kde se setkáváme slidmi (hřiště, dopravní prostředky, kino, divadlo, letní tábory, koncerty, restaurace, sportovní stadiony). Nejvíce zkušeností získáváme každodenním soužitím sblízkými lidmi vprůběhu dětství adospívání, kdy přebíráme základní vzorce chování (obr. 2).

Obr. 2 Rekonstrukce interpersonálních vztahů

1.2.2Sociální učení

Osvojování pravidel akomplexních způsobů chování ajednání přiměřených určité sociální situaci nazýváme sociálním učením (obr. P1). Jedná se např. ospolečenské chování, překonávání náročných životních situací aj. Učíme se také vědomostem, dovednostem, vytváříme si návyky, postoje, učíme se navazovat vztah sdruhými lidmi. Sociálním učením se učíme žít vlidské společnosti (Řezáč, 1998).

Typy aformy sociálního učení

■Napodobování– probíhá po celý život. Již novorozenec napodobuje mimiku své matky, dítě přebírá gesta amimiku dospělého, napodobuje činnost svých rodičů (rolová hra), společenské chování (zdravení, děkování, galantnost). Napodobování je důležité také při osvojování některých dovedností, kdy rodiče předvádějí činnost adoprovází ji slovní instrukcí (např. oblékání, stolování, práce snástroji, manipulace shračkou). Člověk napodobuje také vzorce chování při různých situacích. Toto je velmi důležité uvědomit si při výchově ajít dítěti dobrým příkladem. Např. pokud dítě vrodině vidí zvládání náročné situace pomocí nepřiměřené agrese, alkoholu nebo drog, snadno se takovému způsobu chování naučí. Podobně si lze nápodobou osvojit strach zlékařů, ze zvířat, nechuť kurčitému druhu pokrmu amnohé další. Napodobování se slovní instrukcí lze také použít vrámci psychoterapie při snaze změnit některé nežádoucí způsoby chování.

■Identifikace– znamená ztotožnění se apřejímání chování druhé osoby, skupiny nebo organizace. Je způsobena citovým vztahem nebo obdivem kurčité autoritě, vzoru, ideálu, který jedinec napodobuje, protože by chtěl být stejný. Tento způsob sociálního učení je velmi důležitý pro utváření morálního vývoje aformování charakteru. Identifikace může probíhat jak kekladnému vzoru (úspěšný zaměstnanec), tak kevzoru zápornému (uživatelé drog). Identifikace snežádoucím vzorem může vyvolat vytváření nežádoucích společenských postojů anarušení morálního vývoje (krádež za účelem opatření finančních prostředků na zakoupení návykové látky). Pro zdravý vývoj dítěte je velmi důležité umožnění ztotožnění se skladnými vzory (např. časté sledování agresivních filmů zhoršuje spolupráci vdětském kolektivu). Identifikaci lze využít při řešení náročné životní situace veskupině klientů, kdy dobrý vzor může psychicky dekompenzované klienty motivovat křešení aúspěšnému překlenutí svízelné situace (např. veskupině anonymních alkoholiků).

■Observační učení– učení pozorováním. Dítě velmi pozorně sleduje vše, co kolem něj probíhá, aučí se zchyb jiných (např. na hřišti pozoruje, za co jsou jiné děti trestány či chváleny). Stejné observační učení probíhá při sledování filmu, televizního pořadu, divadelního představení. Ivtomto případě platí škodlivost agresivních filmů. Toto učení probíhá také při práci veskupině, lze jej tedy využít vrámci skupinové psychoterapie.

■Učení sociálním posilováním– je založeno na principu užívání odměny atrestu. Sociální odměna veformě pochvaly či ocenění za dobře vykonanou činnost posiluje vdítěti motivaci ktéto činnosti. Odměna za určité chování upevňuje tyto způsoby chování azvyšuje častost jejich užívání (zdravení, děkování, mytí rukou). Výchova založená spíše na odměnách je efektivnější než výchova, vekteré převažuje trestání. Není však dobré dítě chválit za každou maličkost, za běžné denní činnosti. Potom pochvala ztrácí svou váhu. Trest má za úkol odstranit nebo oslabit nežádoucí jednání achování. Fyzické tresty jsou pro dítě velmi ponižující azesilují dětskou agresivitu. Psychické tresty, které se mohou zdát méně traumatizující, však vedou udítěte kpocitům viny anejistoty. Trestané dítě musí vždy vědět, za co je trestané, tedy trest by měl následovat po konkrétním prohřešku apo něm by mělo přijít odpuštění. Dobré je také vést dítě knapravení způsobené chyby, atím předejít jejímu opakování, naučit dítě, jak příště reagovat. Trest nikdy nesmí škodit zdraví dítěte anesmí dítě ponižovat.

■Vysvětlování– učení slovní instrukcí. Tuto formu sociálního učení používáme udětí, které jsou na odpovídající rozumové ařečové úrovni vývoje. Vysvětlíme dítěti, co je nebezpečné, jak pomáhat druhým lidem, jak se sdruhými domluvit, proč se má vurčité situaci chovat určitým způsobem (např., že nemá strkat prsty do elektrické zásuvky, rozhlédnout se, než přejdeme silnici, že je správné pustit staršího člověka sednout, je slušné poděkovat). Učíme dítě, jak někoho potěšit, omluvit se, přinést dárek. Pokud chceme někomu něco vysvětlit, je dobré, abychom měli jeho důvěru abyli sním vdobrém vztahu.

■Přebírání rolí– jedná se oučení se chování podle určité role. Od každé společenské role/společenského postavení se očekává určitý způsob chování– rolové chování (např. od učitele se očekává, že bude vyučovat avychovávat, dodržovat profesionální etiku amnohá další očekávání; neočekává se, že bude žákům stříhat nehty, nosit tašku či prodávat svačinu).

■Citová nákaza– přebírání citových stavů jiných lidí, se kterými jsme vbezprostředním kontaktu, aniž by bylo zájmem těchto lidí nás nějak ovlivňovat (např. projevy bolesti ažalu na pohřbu, veselí při lidových zábavách, nostalgie při vzpomínkovém aktu).

■Sugesce– nekritické přejímání názorů apostojů jiných lidí, bez kritického ověření či zdůvodnění si jejich správnosti achování vsouladu snimi (rasizmus arasistické útoky, hromadné sebevraždy vsektách) (Nakonečný, 2009; Rozsypalová, Čechová, Mellanová, 2003).

Sociální učení je nástrojem socializace, probíhá celoživotně aumožňuje lidem pohybovat se bezpečně vespolečnosti jiných lidí.

Otázky, úkoly acvičení kupevnění učiva

1.Které jsou hlavní kategorie socializace?

2.Kterou kategorií socializace prochází dítě vpředškolním věku?

3.Kde probíhá primární akde sekundární socializace?

4.Do tabulky 2 napište příklady svých vlastních zkušeností (co jste se naučili) sjednotlivými typy aformami sociálního učení. Můžete si také vybrat někoho jiného, koho dobře znáte.

Tab. 2 Sociální učení

Typ sociálního učení

Vlastní zkušenost

napodobování

identifikace

observační učení

sociální posilování

vysvětlování

přebírání rolí

citová nákaza

sugesce

1.3Sociální percepce

Vzdělávací cíle

Po prostudování této podkapitoly budete schopni:

■Vymezit pojem sociální percepce.

■Popsat okolnosti sociálního vnímání.

■Popsat jevy vprocesu aokolnostech sociální percepce.

■Popsat zpracování sociálních informací.

Sociální vnímání (interpersonální percepce, obr. P2) je naše vnímání, poznávání druhých lidí, tedy proces vnímání člověka člověkem. Umožňuje nám orientaci afungování mezi lidmi, tedy vsociálním světě. Zahrnuje dvě roviny, které se vzájemně prolínají aovlivňují:

■Jak vnímám sám sebe (sebepojetí asebehodnocení– mladý úspěšný muž).

■Co osobě sděluji ostatním (co chci sdělovat ajak se mi to reálně daří– např. rád bych se prezentoval jako sebevědomý drsňák, avšak ostatní mě vnímají spíše jako legračního ňoumu).

■Jak vnímám druhé (např. ohrožují mě svými výpady do mého soukromí).

■Jak jsem vnímán druhými (normální adolescent, pozér, mluvka, milovaný syn).

Okolnosti ovlivňující sociální vnímání

■Životní zkušenosti– vycházejí znašich osobních zkušeností spoznáváním druhých lidí. Každý člověk má svůj vlastní životní příběh avlastní zkušenosti, proto se sociální vnímání ujednotlivých lidí odlišuje. Tedy každý každého vnímáme jinak. Někdo má špatné zkušenosti slidmi, kteří nosí brýle, aproto všechny osoby sbrýlemi vnímá zkresleně. Jinému člověku vdětství pomohl vysoký muž aod té doby všechny vysoké muže vnímá pozitivněji než ostatní lidi. Zkušenosti se mohou vprůběhu života měnit.

■Současná míra informovanosti – informace, které vten daný okamžik máme odruhém, ale také osociální situaci aosobě. Víme-li oněkom, že byl na protialkoholní léčbě, vnímáme jej jinak, než pokud bychom tuto informaci neměli. Pokud jsme na castingu, větší část osob kolem sebe vnímáme jako konkurenci. Uvědomujeme-li si svou slabost, můžeme lidi kolem sebe vnímat jako ohrožení. Obdobné je vnímání populárních osobností, okterých máme zprostředkované informace avnímáme je ve světle jejich úspěchu či neúspěchu (zpěvák, který získal významné ocenění, hokejový rozhodčí, který potrestal oblíbeného hráče). Obdobně je to ulidí, kteří se přetvařují– podávají nám mylnou informaci.

■Aktuální motivace– jaká je míra naší motivace danou osobu vnímat, zda sní toužíme či netoužíme komunikovat. Pokud jsme do někoho zamilovaní, skládáme uněkoho zkoušku, nebo má dotyčný moc nad naším přáním, vnímáme jej jinak, než pokud je to jen náhodný spolucestující, skupinka lidí čekající, až otevřou obchod. Velkou mírou jsou za vnímání odpovědné naše emoce apostoje. Vliv má tedy vztah mezi vnímaným avnímajícím. Pokud nemáme dobrý den, nemáme ani náladu někoho vnímat. Lidé, kteří jsou spíše optimističtí, vnímají především kladné vlastnosti, pesimisté si všímají především vlastností záporných.

■Faktory zkreslující poznávání osobnosti– např. atribuční chyba– připisování příčin lidského chování vlastnostem jedince („je to lenoch“) apřehlížení vlivu situačních příčin („zemřela mu žena“), adále všechny omyly vpoznávání osobnosti (předsudky, haló efekt, projekce adalší, jak jsou uvedeny veII. dílu učebnice vkapitole Psychodiagnostika).

Vprocesu aokolnostech sociálního vnímání se kombinují tři základní jevy:

■Kategorizace– zařazování vnímaného do určitých skupin podle shodnosti znaků (muž, bruneta, skaut, hrubián, modelka atd.) avytváření schémat, která nám pomáhají zpracovávat atřídit velké množství informací.

■Selekce– výběr, kdy se naše pozornost přesouvá amy vnímáme jen některé podněty (smích, způsob oslovení), všímáme si jen některých vlastností (styl oblékání, úprava rukou, schopnost bavit společnost), zejména těch výrazných, nebo těch, které jsou námi vyhodnoceny jako důležité vzhledem knašemu očekávání (jsem vždy avšude oblíbená), zaměření (preferuji sport) či potřebám (toužím, aby si mě všiml).

■Interference– do vnímání vnášíme víc, než jen informace získané našimi smysly. Tyto informace si různě vykládáme (interpretujeme) apod dojmem svých předchozích zkušeností, tendencí aočekávání vytváříme komplexní dojmy (Nakonečný, 2009). „Vnímáme to, co chceme vnímat aco očekáváme.“ (Např. na rockovém koncertu máme zminulého vystoupení určitou představu okytaristovi atu si promítneme do našeho celkového vjemu.)

Sociální vnímání je tedy naše představa odruhých lidech, založená na základě vnímání, pozorování, uvažování ačasto ifantazie. (Pokud se nám někdo velmi líbí ajsme do něj zamilovaní, připadá nám nejlepší anejkrásnější. Jeho letmý pohled si můžeme přečíst jako milostný vzkaz, náhodné gesto jako projevený zájem.) Sociální vnímání jednoznačně určuje naše chování klidem okolo nás. Pokud byl někdo obětí trestného činu, všichni lidé mu mohou připadat jako agresoři, aproto se chová obezřetně, je podezíravý, excitovaný asnadno zaútočí. Pro vzájemný mezilidský vztah je důležitější, jak na sebe působíme ajak se vzájemně vnímáme, než jací opravdu jsme. Tato okolnost je velmi důležitá pro práci vpomáhajících profesích.

Pro práci sklienty je důležité dobré zpracování sociálních informací.

■Analyzovat podněty, které se vztahují ksituaci (kontext– kde jsme, proč tu jsme). Jdete zpřednášky odepresi ana okraji mostu stojí člověk. Je vlahý jarní večer, jemně mrholí, přemýšlíte omotivaci ksebevraždám asvém životě.

■Přesně interpretovat podněty, tedy správně posoudit záměry druhých osob: „Možná mu něco spadlo do vody, možná se dívá na ryby, na vodu, možná chce skočit, možná je to zloděj, který takto láká oběti…“

■Vytipovat možné vhodné odpovědi (vhodné chování) na tyto podněty: „Nejlepší bude si ho nevšímat, co když mi ublíží, ale co když opravdu potřebuje pomoc? Co to říkali na té přednášce? Radši se kněmu nepřibližovat? Přece neobejdu celou čtvrť? Takhle zmenší vzdálenosti to vypadá, že něco drží vruce.“

■Provést hodnocení pravděpodobných výsledků našeho chování: „Půjdu odhodlaně, klidně apomalu směrem kněmu azjistím, co tam opravdu dělá. Snad ho můj příchod nevyděsí, nebo mi může iublížit, přinejhorším uteču nebo zavolám policii…“

■Vybrat vhodnou odpověď apřiměřeně reagovat: Jdete směrem kněmu azjistíte, že se jedná ofotografa, který shora fotí uvízlou loďku. Pozdravíte aklidně jdete dál.

Každý člověk pro nás představuje obrovské množství informací, které získáváme zjeho chování, verbálních anonverbálních projevů. Rychle rozpoznatelné informace odruhém nazýváme vnější klíče (oblečení, účes, mimika), informace, které získáváme delší dobu, nazýváme vnitřní klíče (charakterové vlastnosti, osobní příběh, postoje). Vkaždodenním styku stále hledáme příčiny lidského chování aněkdy můžeme být mylně přesvědčeni, že naše přesvědčení je správné aneomylné. Někdy si bezděčně člověka zařadíme do kategorie lidí, které nemáme rádi (např. setkáme-li se sním vnepříznivé sociální situaci [bezdomovectví, afekt]). Tohoto pohledu se pak držíme avelmi špatně své přesvědčení měníme.

Zásady pro kvalitní sociální percepci lidí kolem nás

■Neprovádět ukvapená hodnocení.

■Snažit se ovztah plný důvěry apochopení.

■Používat empatii vůči projevům druhých.

■Respektovat druhé lidi, vážit si jejich názoru aumět je ocenit.

Veskutečnosti je chování ajednání lidí kolem nás závislé na mnoha vnějších ivnitřních faktorech, na krátkodobých idlouhodobých vlivech (citové reakce, citové stavy, zdravotní stav, sociální situace amnohé další).

Otázky, úkoly acvičení kupevnění učiva

1.Které roviny zahrnuje sociální percepce?

2.Jaké jevy se kombinují vprocesu aokolnostech sociálního vnímání?

3.Jaké znáte faktory zkreslující poznávání osobnosti?

4.Napište příklady vnitřních avnějších klíčů (tab. 3).

5.Popište na příkladu proces zpracování sociálních informací podle předchozího textu (tab. 4).

Tab. 3 Příklady klíčů

Vnitřní klíče

Vnější klíče

Tab. 4 Sociální situace

Analýza podnětů vztahujících se ksituaci

Interpretace podnětů

Vytipování možné odpovědi

Hodnocení pravděpodobných výsledků chování

Výběr vhodné odpovědi apřiměřeného reagování

1.4Sociální chování

Vzdělávací cíle

Po prostudování této podkapitoly budete schopni:

■Vymezit termín sociální chování.

■Popsat základy vzájemné vazby mezi intrapersonálními ainterpersonálními ději.

■Rozdělit kategorie sociálního chování.

Způsobu reakce člověka na sociální okolí, tedy na lidi kolem něj, říkáme sociální chování. Toto chování je zásadně ovlivněno vztahem člověka ksobě samému, tedy sebepojetím– představou osobě samém– asebekoncepcí– souhrnem vlastností, které sám sobě připisuje.

Vzájemné vazby mezi ději intrapersonálními (uvnitř mojí mysli) ainterpersonálními (mezilidskými) vyjadřuje tzv. Johari okénko (tab.5, autoři jsou Američané Joseph Luft aHarry Ingham, 1955).

Tab. 5 Johari okénko

Johari okénko– mřížka vlastností osobnosti

(Joseph Luft, Harry Ingham)

VEŘEJNÉ (otevřené)

+ vím já

+ vědí druzí

SLEPÉ (neznámé)

–nevím já

+ vědí druzí

SKRYTÉ (tajené)

+ vím já

–nevědí druzí

NEZNÁMÉ

–nevím já

–nevědí druzí

■Veřejná oblast – obsahuje především ty způsoby chování amotivaci, které jsou známé nám iostatním lidem. Naše „já“ tak, jak se jeví ajak ho prezentujeme druhým (ráda chodím do společnosti, protože tam vynikne můj smysl pro humor).

■Slepá oblast – vyjadřuje to, že já oněkterých svých vlastnostech nevím, jsou však viditelné zpohledu druhých (např. samolibost, zapomnětlivost, skákání do řeči).

■Skrytá oblast – vyjadřuje to, že já oněčem vím, ale před ostatními se to snažím zrůzných příčin skrývat (závislosti– narkomanie, intimní záležitosti– city, fantazie, události, za něž se stydím, osobní věci, které nepovažuji za nutné někomu sdělovat).

■Neznámá oblast – vyjadřuje to, že jisté skutečnosti nejsou známé mně ani ostatním lidem (např. skrytý talent, hluboká zranění zraného dětství, která blokují moje myšlení achování, dispozice kduševní nemoci– psychóza).

Jednotlivá „okna“ nejsou stejná ani pravidelná, ale mění se vprůběhu života pod vlivem zkušeností ajejich dopadů na jedince (Plaňava, 2005).

Chování jedince vespolečnosti se projevuje vedvou základních kategoriích:

■Egoistická– jedinec hledá prospěch pouze pro sebe bez ohledu na ostatní(sobectví). Člověk téměř nikdy nemůže přesně oddělit vlastní prospěch aprospěch druhých, asobectví tedy může znamenat, že se příliš soustředíme na svůj vlastní úspěch, anebo že jej druhým nepřejeme.

■Altruistická– prosociální– jedinec nezištně dělá vše pro dobro ostatních, aniž by očekával odměnu. Toto chování má mnoho podob, např. dar, pomoc, porozumění, podpora, spolupráce. Vpozadí pomáhání však mohou stát neuvědomované osobní potřeby, které právě pomáháním druhým uspokojujeme. Vchování druhého těžko rozlišíme sobecké zájmy aaltruistické cíle. Často se zkombinace obou skládá pomáhající jednání (Výrost, Slaměník, 2008). Včem spočívá jednoznačná motivace pro pomáhání druhým, zatím není zcela prokázáno. Proč si tedy lidé pomáhají?

–Příbuzenský poměr: „bližší košile než kabát“– vestejné situaci spíše pomůžeme příbuznému než cizímu člověku. Tato motivace spočívá vnevědomém motivu zachování rodu– zajištění dobrých podmínek pro přežití apro pokračování svého genu.

–Skupinová selekce: „pomůžeme si, protože nás to jako skupinu činí schopnější“. Skupina, vekteré si lidé pomáhají, má větší šanci na úspěch než ta, kde se to neděje.

–Reciproční altruizmus: „dnes pomůžu já tobě, zítra pomůžeš ty mně“. Tato teorie vychází zočekávání, že pokud někomu pomůžeme, zvýší se tím pravděpodobnost, že nám také pomůže, až to bude potřeba.

–Teorie sociálního učení: „pomáháme, protože nás to učili“. Vprůběhu socializace se učíme vhodným vzorcům chování na základě sociálního posilování (odměna za pomoc slabšímu, trest za neumytí nádobí).

–Teorie sociální výměny: „přej, bude ti přáno, dej, bude ti dáno“, „něco za něco“– mezi lidmi se spomocí „obchoduje“(„ruka ruku myje“), zvažuje se výhodnost vzájemné pomoci („já mu povolím tu stavbu aon mi pomůže sehnat pro dceru pracovní místo“). Pomáháme druhým, protože je to výhodné, také od nich něco získáme.

–Empaticko-altruistická hypotéza: „sdílená radost, dvojnásobná radost, sdílený žal, poloviční žal“– pomůžeme, protože se vcítíme do druhého. Tato teorie vychází zpředpokladu, že vcítění do druhého nás povede ktomu, abychom mu pomohli, bez ohledu, zda za toto jednání dostaneme odměnu či ne (Erudis, 2013).

Sociální chování lze hodnotit také jako:

■kooperativní– chování vzájemné spolupráce

■konfliktní– chování vyvolávající neshody

Otázky, úkoly acvičení kupevnění učiva

1.Vysvětlete spolužákovi mřížku vlastností osobnosti– Johari okénko.

2.Popište rozdíl mezi egoistickým aprosociálním chováním.

3.Jaké možnosti motivace kaltruistickému chování znáte?

4.Jaký je rozdíl mezi kooperativním akonfliktním jednáním?

5.Vysvětlete princip empaticko-altruistické hypotézy.

6.Vekterých případech jste ochotni pomoci druhému člověku? Co ovlivňuje vaše rozhodnutí?

1.5Sociální interakce

Vzdělávací cíle

Po prostudování této podkapitoly budete schopni:

■Vymezit termín sociální interakce.

■Popsat typy sociální interakce.

■Popsat směnné hodnoty sociální interakce.

■Popsat faktory ovlivňující sociální vztahy.

■Popsat model sociální interakce sklientem.

■Popsat možnosti sociálního vlivu.

Vzájemnému působení jedné osoby na druhou se říká interakce (zlat. inter– mezi aactió– akce, činnost, jednání, působení). Jedná se ozákladní formu sociálního chování, tedy chování vespolečnosti druhých lidí. Je to proces, při němž se lidé vzájemně ovlivňují prostřednictvím výměny myšlenek, citů aspolečných aktivit. Stejně jako při komunikaci, pokud se sejdou dva lidé, vždy dochází kevzájemné interakci (obr. 3). Toto setkání může mít charakter:

■jedinec– jedinec (dyadická interakce), dvě kamarádky (obr. P3)

■jedinec– malá skupina, žák atřída

■malá skupina– malá skupina, dvě sportovní družstva

Obr. 3 Model sociální interakce

Typy sociální interakce

■přímá interakce– uskutečňuje se přímým kontaktem tváří vtvář (rozhovor, hra, společná činnost)

■nepřímá interakce– probíhá zprostředkovaně třetí osobou či komunikačními prostředky– média, mluvčí (televizní vysílání, spolupráce přes třetí osobu)

■záměrná interakce– vyznačuje se zaměřeným úsilím autority, nejčastěji rodičů aučitelů, asměřuje kovlivňování, vyučování avýchově dítěte (výchova vrodině, školní vyučování); může mít také podobu usilování opřízeň druhé osoby

■nezáměrná interakce– probíhá každodenním vlivem osob vneformálních situacích, kdy jedinec pozoruje sociální model asním se ztotožňuje (Giddens, 1999)

Sociální interakce slouží kvzájemnému uspokojování potřeb avýměně materiálních anemateriálních hodnot. Těmito hodnotami mohou být informace, citové prožitky, sexuální zážitky, uspokojení potřeb:

■biologické potřeby– bezpečí, lásky, sexu, něhy, ocenění

■potřeba závislosti– být řízen někým, kdo má pro mě autoritu, přijmout pomoc

■afiliace– potřeba přátelství (sdílet, být spřízněn), opakem je hostilita– nepřátelství

■agrese– potřeba ubližovat, ponižovat, pohrdat

■dominance– mít moc, uznání druhých, moci druhé řídit, ovládat, rozhodovat, opakem je submise, tendence podřídit se, být veden

■potřeba sebeúcty, ego-identity (být sám sebou)– mít uznání lidí, na kterých mi záleží, být sostatními vdobrém vztahu, nemít spory (Štefanovič, Greisinger, 1985)

Výměna těchto hodnot nemusí být na obou stranách stejná. Např. za projev přátelství můžeme získat informaci, za informaci můžeme získat materiální dar nebo také projev úcty či obdivu. Jako všude jinde ivinterakcích se projevuje princip rovnováhy– člověk, který mnoho investoval, např. velkou lásku, očekává přiměřený zisk, tedy např. lásku, vděčnost, uznání. Tento princip může velmi ovlivnit pracovníka vpomáhající profesi, který příliš citově či pracovně investuje do klientů ana oplátku očekává vděk auznání (Nakonečný, 2009).

Sociální interakce může mít pozitivní inegativní charakter (přátelské posezení, hádka). Vztahy mezi lidmi vrámci sociální interakce mohou být formální (vedoucí pracovník– řadový pracovník) aneformální (mezi členy zájmového sdružení, sportovního oddílu). Tyto sociální vztahy může ovlivňovat:

■Prostorová ačasová blízkost– např. lidové pořekadlo „sejde zočí, sejde zmysli“. Velmi ambivalentní prožívání také může být při delším pobytu přátel vjedné lokalitě. Na jedné straně jsou rádi pospolu, na druhé po čase může propuknout tzv. „ponorková nemoc“.

■Společné zájmy– většinou pozitivně upevňují sociální vztahy ainterakci, např. při dosahování společného cíle(dokončení charitativního projektu). Mohou však také způsobit nepřátelství (např. pokud dvě dívky mají zájem ostejného chlapce).

■Sympatie aantipatie– sčlověkem, který nám je sympatický, se nám dobře spolupracuje. Sympatické osobě věnujeme více času apozornosti, nesympatickým lidem se vyhýbáme. Tento fakt je potřeba si uvědomit avrámci vykonávání sociální činnosti přizpůsobit své profesionální chování ajednání. Tedy iklientům, kteří jsou nám zjakéhokoliv důvodu nesympatičtí, musíme věnovat stejnou péči jako všem ostatním.

■Společenské role– jiné vztahy máme se spolužačkou, jiné svyučující, přestože máme obě stejně rádi. Společenská role aspolečenské postavení nám připisují určité modely chování ajednání, kterým se vrámci socializace přizpůsobujeme.

■Vztah jedince askupiny– každý znás má potřebu někam patřit. Mezi přáteli většinou panují dobré vztahy, vcizích společnostech se nemusíme vždy cítit dobře. Sociální pracovník, který se chová vstřícně, empaticky aspochopením, si získá důvěru klienta alépe se jim spolupracuje. Pracovník, který se chová odměřeně, nadřazeně aklienty odsuzuje, nezíská důvěru klientů anebude jim moci pomoci (obr. 4) (Rozsypalová, Čechová, Mellanová, 2003).

Obr. 4 Model sociální interakce sklientem

Vevzájemné interakci můžeme tedy pozorovat sociální vliv. První výzkumy sociálního vlivu prokázaly, že pokud jsou nějakému výkonu přítomni ijiní lidé, je tento výkon zvýšen. Tomuto jevu se říká sociální facilitace, společenské posilování (obr. P4). Před spolužáky se více snažíme, abychom ukázali své kvality, „trumfli je“, svou roli zde tedy hraje isoupeření (rivalita). Na druhou stranu někdy přítomnost druhých lidí vede kmenší snaze– sociální lenivosti, sociální zahálce, kdy jedinec spoléhá na anonymitu skupiny (davu) anevyvíjí takové úsilí, jako kdyby pracoval sám (např. děti při úklidu hraček spoléhají jedno na druhé). Se stejnou situací se můžeme setkat ipři práci sklienty vrámci sociální aktivizace. Podobný efekt má sociální inhibice, tedy váhavost před ostatními– čím více lidí je svědky situace, kdy je potřeba někomu pomoci, tím menší je pravděpodobnost, že se potřebnému pomoci dostane– efekt přihlížejícího. Smutným příkladem je případ muže, který upadl do diabetického kómatu ačtyři hodiny ležel na rušné ulici. Lidé okolo procházeli aaž kolemjdoucí zdravotník přivolal záchrannou službu (Hayesová, 1998).

Otázky, úkoly acvičení kupevnění učiva

1.Jaké jsou typy sociální interakce?

2.Které hodnoty slouží kvýměně při sociální interakci?

3.Čím ajak mohou být ovlivněny sociální vztahy?

4.Jakým způsobem můžeme ovlivnit sociální interakci spro nás nepříjemným klientem?

5.Jak se může projevit sociální vliv? Do tabulky 6 napište příklady.

Tab. 6 Projev sociálního vlivu

Sociální facilitace

Sociální lenivost

Sociální inhibice

1.6Konformita

Vzdělávací cíle

Po prostudování této podkapitoly budete schopni:

■Vymezit pojem konformita.

■Popsat míru přizpůsobení se.

■Vyjmenovat činitele ovlivňující konformitu.

■Popsat projevy konformity.

Konformita (zlat. con formis– shodného tvaru, podoby) označuje změnu chování, myšlení nebo prožívání vyvolanou skutečným nebo imaginárním vlivem druhých lidí. Jde opřizpůsobení se převažujícím nebo dominantním názorům apožadavkům, normám společnosti nebo skupiny, vekteré člověk žije, atedy potlačení názorů vlastních. Konformita je termín pro uplatnění sociálního vlivu, někdy je známa ijako „tlak okolí“. Určitá míra konformity je podmínkou pro socializaci afungování společnosti (jak by asi vypadala rodina, kde by si každý opravdu dělal jen to, co sám chce?).

Typy konformity

■Nadměrná konformita– vede kpotlačení individuality osobnosti, kpovrchnímu přijímání společenských rolí až nezodpovědnosti (řídím se pouze názory druhých, vykonávám vůli druhých, tedy nenesu žádnou zodpovědnost).

■Antikonformita (snaha odlišit se, nebýt jako ostatní, „vyčnívat zdavu“)– je touhou mladých lidí, výjimečných uměleckých osobností (bohémů), hůře socializovaných osob, osob žijících na okraji společnosti.

■Nonkonformita– nonkonformní je takový člověk, který se řídí svým vlastním rozumem, nemá touhu se výrazně odlišovat ani podřizovat. Nonkonformní jedinec se projevuje nezávislostí úsudku achování. Může být členem skupiny (avnitřně vůči ní zaujímat odstup), ale může se irozhodnout ji opustit. Vůči skupině může vystupovat vopozici anepřátelsky, může její postoje aaktivity odsuzovat aodmítat (obr. P5, Výrost, Slaměník, 2008).

Konformita zahrnuje také jevy, kdy lidé jednají takovým způsobem, jakým by bez tlaku ostatních pravděpodobně nejednali (nezastanou se slabšího, hlasují pro přísnější trest, než by sami uložili, podepíší petici, věnují charitativní příspěvek, rozhodnou se pro činnost, kterou by sami nikdy nezvolili) (Výrost, Slaměník, 2008).

Činitelé ovlivňující konformitu

■Složitost úkolu– vzrůstající náročnost úkolu zvyšuje pravděpodobnost podlehnutí skupinovému tlaku (např. při psaní čtvrtletní práce může volbu vašich odpovědí výrazně ovlivnit nahlédnutí do odpovědí spolužáků, přestože jste si původně byli svou volbou jisti).

■Velikost skupiny– dvě až pět osob mohou výrazně ovlivnit rozhodnutí avolbu jedince. Další zvyšování počtu členů skupiny vytvářející sociální tlak již nepřináší zásadní rozdíly. Mezi velikostí skupiny amírou konformity tedy neplatí přímá úměra (neplatí tedy, že čím více lidí stojí vopozici, tím je konformita silnější).

■Jednotnost skupiny– přítomnost jediné osoby, která má odlišné postoje než většina, snižuje tendenci kekonformnímu jednání, ato bez ohledu na správnost či nesprávnost volby (např. pokud při přecházení přechodu pro chodce jeden člověk zhloučku čekajících vyrazí na červenou, většinou je některou zdalších osob následován).

■Nezávislost zdrojů ovlivnění– pokud vnímáme členy skupiny jako názorově nezávislé, zvyšuje se efekt sociálního vlivu asnadněji podlehneme názoru skupiny. Pokud skupina působí dojmem poslušného „stáda ovcí“, nemá na nás mínění jejích členů takový vliv, tendence kekonformitě se snižuje.

■Soudržnost skupiny– názoru skupiny snadněji podlehne člen vysoce soudržné skupiny, se kterou se ztotožňuje, respektuje ji anechce zní být vyloučen– „všichni za jednoho, jeden za všechny“.

Možné projevy konformity

■změna pozorovatelného chování (např. přestanu se stýkat se svou kamarádkou, protože mezi spolužáky není voblibě; při výběru restaurace preferuji tu, vekteré je více návštěvníků; odložím svůj oblíbený kabát, začnu se oblékat jako spolužáci)

■verbální souhlas– vyjádřím slovně souhlas („jdeme do toho“, „ano“, „souhlasím“)

■podpora určitého návrhu– hlasuji pro, přidám se krealizaci plánu projektu, se kterým nesouhlasím

Otázky, úkoly acvičení kupevnění učiva

1.Jakou určujeme míru konformity?

2.Kteří činitelé ovlivňují konformitu?

3.Jakým způsobem se projevuje vaše konformita vůči rodičům?

1.7Konflikt

Po prostudování této podkapitoly budete schopni:

■Definovat termín konflikt.

■Popsat dělení konfliktu.

■Vysvětlit styly zvládání konfliktu.

■Popsat optimální řešení konfliktu.

Konflikt (zlat. confligó, confliktum) je srážka či střet dvou nebo více protichůdných sil, motivů, tendencí, zájmů, rolí, citů, hodnot. Konflikt sám osobě není špatný, pomáhá nám vyvíjet se arůst. Konflikt je zdrojem změn, zabraňuje stagnaci, podněcuje křešení problémů. Negativně působí emoce, které jsou sním spojené. Konflikt vyvolává napětí, ale zároveň také napětí redukuje (stejně jako mořská bouře). Protože základním východiskem konfliktu je rozdíl, je vevztazích nevyhnutelný. Konflikt je nedílnou součástí lidského života ajeho prožívání řadíme mezi náročné životní situace (Komárková, Výrost, Slaměník, 2001).

Dělení konfliktu

■Intrapersonální (intrapsychický)– prožívá ho jedinec, člověk sám se sebou. Jde okonflikt přibližně stejně intenzivních psychických sil, jejichž účinky jsou protichůdné. Síly mohou být:

–Pozitivní + + : dvě neslučitelné, ale lákavé volby (APETENCE × APETENCE). Např. mám si koupit hnědé, nebo černé boty, mám jít raději tančit skamarádkami, nebo do kina spřítelem?

–Negativní– – : volba menšího zla (AVERZE × AVERZE). Např. mám jít do školy adostat ze zkoušení špatnou známku, nebo mám jít za školu adostat se do problému? Mám přemoci svou pýchu ajít se omluvit kamarádce, nebo si hrdost zachovám aokamarádku přijdu?

–Pozitivní inegativní + – : naplnění naší touhy ssebou přináší inegativní dopady (APETENCE × AVERZE). Např. pokud půjdu na schůzku spřítelem, nestihnu vyžehlit prádlo amaminka se bude zlobit. Pokud kamarádce pomohu sreferátem, budu dobrá přítelkyně, ale sama nebudu mít vypracovaný svůj projekt, který rozhoduje omojí známce.

–Interpersonální konflikt: týká se alespoň dvou jedinců (manželé, sourozenci, spolužáci, kolegové). Osoby, které do něj vstupují, reprezentují své osobní názory, zájmy, cíle, hodnoty.

Styly zvládání interpersonálních konfliktů (obr. 5)

Obr. 5 Styly zvládání interpersonálních konfliktů

Optimální řešení konfliktu

Otázky, úkoly acvičení kupevnění učiva

2.Uveďte příklad:

1.8Sociální skupiny

Vzdělávací cíle

Po prostudování této podkapitoly budete schopni:

–vůdce

Role vůdce veskupině

Typy vedení skupiny

Role členů skupiny

Rozdělení rolí vpracovní skupině– týmu

Charakteristika pracovního týmu

Dělení sociálních skupin

Skupinové normy

Rodina

1.9Rodina

Význam rodiny

Funkce rodiny

Typy rodiny

Podle úplnosti

Podle funkčnosti

Náhradní výchovná péče

Otázky, úkoly acvičení kupevnění učiva

1.10Poruchy socializace

Vzdělávací cíle

Po prostudování této podkapitoly budete schopni:

1.10.1Agresivita

Modely agresivního chování

Druhy agrese

Zpraktického hlediska rozlišujeme:

Typy agrese podle Fromma

Moyer formuloval sedm různých druhů agrese živočichů:

Typ agresora

1.10.2Diskriminace

Oblasti diskriminace

1.10.3Šikana, mobbing, bossing

Šikana

Kdo šikanuje?

Oběť

Důsledky šikany

Stadia šikanování

1. stadium: zrod ostrakizmu

2. stadium: fyzická agrese apřitvrzování manipulace

3. stadium (klíčový moment): vytvoření jádra

4. stadium: většina přijímá normy

5. stadium: totalita neboli dokonalá šikana

Prevence

Řešení

Strategie pro vyšetřování šikany

Mobbing

Fáze mobbingu

Formy mobbingu

Oběti mobbingu

Faktory mobbingu

Společné znaky aktérů mobbingu

Důsledky mobbingu

Prevence aochrana proti mobbingu

Bossing

Projevy bossingu

Otázky, úkoly acvičení kupevnění učiva