Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Kamil Pásek

Masožravé rostliny
Podrobný návod k pěstování
2., aktualizované a rozšířené vydání

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
obchod@grada.cz, www.grada.cz
jako svou 5179. publikaci

Odpovědná redaktorka Helga Jindrová
Sazba Eva Hradiláková
Fotografie na obálce Kamil Pásek
Fotografie v knize Kamil Pásek
Perokresby Vít Čejka, Jan Flísek, Marcel Gräf, Dana Kontoviczová, Jaroslav Neubauer, Ivan Pencák, Blanka Šponarová
Počet stran 112 a 24 stran barevné přílohy
Druhé vydání, Praha 2013
Vytiskla Tiskárna Protisk, s.r.o., České Budějovice

© Grada Publishing, a.s., 2013
Cover Design © Grada Publishing, 2013

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-247-4253-3

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořila Eva Hradiláková

ISBN 978-80-247-8552-3 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-8553-0 (ve formátu EPUB)

Úvod

Masožravé rostliny se již od dob Charlese Darwina těší našemu velkému zájmu a neobvyklé popularitě. Mnohé fascinuje jejich unikátní schopnost polapit a strávit živou kořist. Jsou tedy evolučně mnohem dokonalejším organismem, než jsou rostliny samy. Další pak hledají potěšení ve zkoumání jejich půvabu a různorodé stavby těl. Je bez diskuse, že si masožravé rostliny za miliony let svého vývoje vytvořily a osvojily celou řadu důmyslných pastí, mnohdy velmi specializovaných a schopných ulovit široké spektrum převážně hmyzí kořisti. I proto jsou jimi milovníci přírody a rostlin přitahováni natolik, že zatouží nějakou masožravou rostlinu nakonec sami pěstovat. Není to zdaleka nemožné, přestože je na celém světě známo jen necelých 700 druhů masožravých rostlin. A mnohé z nich jsou zájemcům dnes již také snadno dostupné.

Začínající, ale i pokročilý pěstitel má mnoho otázek a obvykle není po ruce nikdo povolaný, kdo by na ně odpověděl. Tato knížka vám na mnohé praktické dotazy, které si sami kladete, odpoví a navíc poradí, jak a kde můžete tyto rostliny snadno pěstovat a těšit se z jejich krásy a schopností. Věřím, že vám pomůže poodhalit ono tajemství úspěšného pěstování, abyste měli ze své záliby jen samou radost a uspokojení.

Na úvod si zodpovězme několik zcela zásadních otázek, které mi začátečníci často kladou, a poté se můžeme konečně začít věnovat pěstování masožravých rostlin.

Čím krmíte masožravé rostliny a jak?

Vepřovými řízky! Pravou svíčkovou, bifteky, prostě syrovým masem! Zeleninu rozhodně nežerou, ta jim nedělá dobře.

Nevěříte? Škoda. A máte pravdu, tak to bohužel nefunguje. Tedy spíše naštěstí… Správná odpověď je jednoduchá: nekrmím. Možná to bude překvapení, ale rostliny kořist vůbec nepotřebují. Jsou zelené, energii si vyrobí jinak – fotosyntézou, a to malé množství hmyzu na přilepšení si nachytají samy. Když kořist nemají, stejně hladem neuhynou. Živá kořist je pro ně jen „zákusek“ v podobě dodatečných živin, které nemohou získat z velmi chudých půd, na nichž často rostou v přírodě.

Jsou nebezpečné? Jak velkou kořist mohou ulovit?

Samozřejmě! Ty nejnebezpečnější a nejdravější. Budou vás i členy rodiny pronásledovat, dokud někoho nedostanou k večeři. Máme v nabídce i speciální věčně hladové bestie, které si poradí s vaší tchýní, manželkou, sousedem… nechť si doplní každý sám svého oblíbence. Navíc vylučují jedovaté šťávy, které vás v mžiku rozleptají. Ani kostra po vás nezbude!

Tak to je přesně můj sen, mít takovouhle úžasnou rostlinu. Ale bohužel neexistuje! I když se tradují divoké zkazky o lidožravých stromech, jedná se jen o bujnou lidskou fantazii a nejsou zaznamenány případy, že by masožravá rostlina chytla kořist větší než krysu. A i to byla zřejmě jen náhoda. Ta krysa už byla určitě hodně stará a nemocná, a tak neměla prostě sílu se z pasti dostat sama. Nicméně o něco menší drobní hlodavci jsou kořistí občasnou, vždyť největší pasti láčkovek mohou mít objem až několika litrů, což je velká plastová láhev! Takže shrnuto, masožravky pro člověka nejsou nijak nebezpečné, naopak mnohé z nich jsou předmětem velmi intenzivního vědeckého výzkumu. Navíc se jedná o rostliny nadmíru atraktivní a půvabné, které stojí za to mít pro radost a potěšení.

Mohu je také pěstovat, nejsou příliš náročné?

Ne, pěstovat je nemůžete, jsou příliš náročné a vzácné. Je to jen pro vyvolené! A navíc jsou i velmi drahé.

Samý omyl. O tom, že tyto rostliny jdou snadno pěstovat, vás doufám přesvědčím v této knížce a detailně uvedu, jak na to. Nejedná se o druhy bůhvíjak náročné, jen musíte vytvořit vhodné podmínky pro jejich spokojený růst. A o vysokých nákladech nemůže být také řeč. Běžné druhy si pro začátek obstaráte za pár korun, ale je pravda, že ty vzácnější, které si budete chtít pořídit, až nasbíráte více zkušeností, jsou samozřejmě o trochu dražší. Zkuste třeba zapátrat na českém internetu a hledejte „masožravky“. Budete překvapeni, kolik druhů a jak snadno se dá z masožravých rostlin pořídit.

1 Kde všude můžeme masožravé rostliny pěstovat

1.1 Pěstování vbytě

Pěstování masožravých rostlin vbytě je velmi populární avyužívá jej většina pěstitelů. Vždy je vhodné volit takové umístění rostlin, aby splňovalo konkrétní nároky toho či onoho druhu na oslunění, vzdušnou vlhkost avhodnou teplotu. Podle těchto požadavků lze pak snadno odvodit místo, kde se bude kytičkám ve vašem bytě nejlépe dařit.

Snadné je pěstovaní rostlin volně na vnitřních okenních parapetech na východní anebo severozápadní straně, které jsou vhodné pro mexické zástupce rodu tučnice. Tyto rostliny vyžadují rozptýlené světlo až polostín, nepříliš vysokou vzdušnou vlhkost ateplotu avzácně pouhých pár hodin přímého slunce denně. Mohou být zasazeny vkvětináčích na podmiskách nebo přímo do vápenatého tufu (pěnovce). Vpodmiskách volně umístěné rosnolisty achejlavy milují maximální možné oslunění (a vyšší teploty!) na jižním ajihovýchodním parapetu, stejně jako mucholapka, byblidy, katopsis, špirlice arosnatky. Ty je vhodnější umístit vsuchém bytě do polouzavřené vitrínky, ato zdůvodu zachování vyšší vzdušné vlhkosti na úrovni květináčů anově se vytvářejících listů apastí.

Polouzavřené vitríny spojené spřisvětlováním volíme pro chladnomilnější zástupce masožravých rostlin, jako jsou láčkovice, darlingtonie, heliamfory, velkokvěté jihoamerické bublinatky nebo horské láčkovky, které lze umístit na východní, západní nebo severní okno somezeným množstvím slunečního svitu. Zatímco na jihovýchodních, jižních ajihozápadních oknech můžeme vpolouzavřených, avšak větraných vitrínách pěstovat nížinné teplomilné apolohorské láčkovky, světlomilné rosnatky, pozemní bublinatky agenliseje, vakváriích pak aldrovandku nebo vodní bublinatky. Rostliny by měly být umístěny co nejblíže koknu, přesto mnoho světlomilných druhů (zejména rod Drosera, Drosophyllum aRoridula) trpí během zimního období nedostatkem světla, aje proto vhodné jim přisvítit umělým světlem. Naproti tomu, během prvních jarních dnů iletních veder, je nutné rostliny přistínit např. žaluziemi, aby nedošlo kjejich spálení.

Lodžie, balkony aokenní předzahrádky situované na světlou jižní až západní stranu se výborně hodí pro letnění špirlic, mucholapek, rosnatek atučnic zmírného pásma, které milují noční poklesy teplot, proudící vzduch adostatek slunce. Rostliny vkvětináčích postavíme přímo do mělkých podmisek anemusí se chránit ani před deštěm. Také je lze volně vysadit do samozavlažovacích truhlíků nebo si pro ně pořídit malé rašeliniště ve vhodné nádobě. Vpřípadě, že se jedná oprostory zasklené, kde se dá udržovat zimní teplota nad bodem mrazu, mohou se využít současně ipro zazimování těchto druhů. Vystačíme však také schladným okenním parapetem vnetopené místnosti, na chodbě nebo usklepního okna.

Pro pěstování vbytové vitríně neboli vtzv. floráriu, umístěném vmístnosti bez přímého slunečního záření, se hodí jen několik rodů masožravých rostlin. Jako jediný zdroj světla bývá používáno umělé osvětlení, přesto je jeho intenzita často nedostatečná, zejména pro světlomilné druhy masožravých rostlin. Ty po čase vtakovýchto podmínkách hynou. Nejvhodnější jsou druhy nenáročné na světlo adlouhodobě snášející vyšší vlhkost vzduchu, což jsou bezpochyby láčkovky, heliamfory, pozemní iepifytní bublinatky, masožravé bromélie (Brocchinia, Catopsis) iláčkovice, ale jen velmi málo druhů rosnatek (např. Drosera prolifera, D. adelae, D. schizandra) atučnic (Pinguicula emarginata, P. moranenis). Například mucholapky, špirlice nebo mexické tučnice jsou pro trvalé pěstování vtakovýchto podmínkách zcela nevhodné. Druhou podmínkou správné volby druhu pro osázení je odpovídající teplota. Zatímco existuje celá škála velmi teplomilných druhů vhodných pro vitríny, kde je výrazně tepleji (trvale nad 18 °C), zrodu láčkovka abublinatka či Catopsis, další již vyžadují kolísavé teploty (tedy např. denní teploty vrozmezí 20–28 °C, noční pak 14–18 °C), což jsou horské druhy láčkovek, bublinatek, heliamfor anebo láčkovice. Stěmito konkrétními nároky musíme při osazování vitríny počítat avolit druhy spodobnými požadavky.

Konstrukce bytové vitríny: Zakoupit si vhodné akvárium nebo vitrínu, které se dají použít pro pěstování masožravých rostlin, lze vkaždém specializovaném obchodě. Proto jen pár drobných rad: Šířku volte stejnou jako okenní parapet, výšku pak sohledem na velikost rostlin, které plánujete pěstovat. Výhodnější je větší vitrína, která se pak tolik nepřehřívá. Výška vitríny je důležitá ipro přisvětlování; zde každý centimetr navíc znamená velkou ztrátu světla dopadajícího na listy rostlin. Krycím sklem přikrýváme vitrínu jen částečně (např. z½–⅓), nebo vůbec, ato podle konkrétních nároků rostlin na vzdušnou vlhkost. Jako umělé osvětlení použijeme většinou zářivky nebo LED světla vkombinaci, neboť standardně dodávané osvětlení pro akvária není pro rostliny dostatečné. Vpřípadě, že je pod parapetem umístěno topení, je nutné vitrínku podložit polystyrenovou deskou, která slouží jako izolace azabraňuje přehřívání. Nucenou ventilaci zabezpečíme malým ventilátorem. Pro velmi teplomilné druhy lze použít topný kabel na dně.

Co se týká větší bytové vitríny (obr. 109), je nutné si ji buď postavit, anebo si ji nechat vyrobit. Důležité je myslet na vnitřní ventilaci – tj. na umístění ventilátoru apřípadně ventilačního okruhu, automatického zalévání amlžení, silnějších sodíkových ametalhalogenidových výbojek apřípadného chlazení. Pozor na elektroinstalace ve vlastním vlhkém prostoru, vše je nutné dělat kvůli bezpečnosti vsouladu snormou! Stavba takovéto vitríny, včetně zařízení adekorací, se však prodraží apohybuje se vřádech desetitisíců korun.

Samotné rostliny pak můžeme pěstovat vkvětináčích či zavěšené vkoších, anebo volně zasázené do substrátu nebo mechu rašeliníku, kterým pokryjeme dno vitríny či akvária. Druhý způsob působí estetičtěji na pohled, ale je komplikovanější co do údržby jednotlivých rostlin. Rozhodneme-li se vpřípadě nutnosti přesadit nebo ošetřit jen jednu rostlinu (např. pro špatný stav, zamechování či napadení škůdcem), pak musíme manipulovat is ostatními rostlinami, které by to bezprostředně nevyžadovaly. Proto záleží na posouzení každého pěstitele, jaký způsob pěstování si zvolí. Velké vitríny se hodí zejména pro láčkovky aněkteré bublinatky, ale pěstitelé je často využívají ipro orchideje, kapradiny ajiné vhodné tropické rostliny.

Zcela zvláštní způsob je pěstování masožravých rostlin ve sklepních místnostech jen pod umělým osvětlením abez přirozeného zdroje světla. Takto lze pěstovat např.mexické tučnice, kdy jsou rostliny umístěny na stojanu ve tmavé sklepní místnosti anad každým rostlinným patrem je umístěno jen několik zářivkových těles. Pro mexické tučnice se tento způsob pěstování jeví jako zcela dostatečný. Stejně tak pro horské rosnatky, láčkovky aheliamfory, ale ty už musí mít vyšší vzdušnou vlhkost zabezpečenou umístěním ve větraných vitrínách. Jinak se tmavé achladné sklepy dají využít ipro zimování špirlic nebo mucholapek.

Zimní zahrady jsou velmi vhodným doplňkem moderních staveb. Podle jejich situování adostupných minimálních-maximálních teplot se vnich dá pěstovat, či případně zimovat celá řada masožravých rostlin, jako jsou špirlice, tučnice, mucholapky, láčkovky apod.

1.2 Pěstování na zahradě

Pěstování masožravých rostlin na zahradě je nesmírně populární ahodí se pro mnoho druhů. Často však bývá takovéto umístění využíváno jen pro jejich letnění, tedy umístění rostlin zcela do venkovních podmínek od března do listopadu. Toto se hodí pro veškeré špirlice, rosnolisty, chejlavy, byblidy amnoho druhů rosnatek amucholapek. Rostliny lze umístit do mělkých plastových van na přímé slunce nebo lépe pod stínicí sítě aponechat je venku až do začátku zimy, kdy je sprvními mrazy nebo ještě lépe před nimi opět schováme do skleníku nebo na okna, kde přezimují nebo dále rostou. Dostatek slunce, ranní rosy, vláhy ačerstvého vzduchu vkombinaci snočními teplotními poklesy výše uvedené rostliny milují. Touto metodou lze vypěstovat jedny znejkrásnějších rostlin! Letnění lze také dopřát heliamforám, láčkovici, darlingtonii ahorským láčkovkám abublinatkám za předpokladu, že jim najdeme stinnější achladnější místo svhodným mikroklimatem. Vzácně se pro tyto účely používá vykopaný ahluboký nekrytý výkop, na jehož dně amechem porostlých stěnách jsou rostliny sezonně pěstovány. Tento způsob lze použít ipro kultivaci horských druhů tučnic.

Rostliny není potřeba chránit před přímým deštěm, když tak jen jemnou sítí proti kroupám avelkým kapkám zprůtrží mračen. Hrubší síť zabrání poškození rostlin ptáky, případně sešlapání od koček apsů. Jako ochrana před menšími mrazíky se osvědčilo rostliny na noc přikrývat netkanou textilií, která sice na povrchu zmrzne, ale vytvoří tím přirozený ochranný krunýř nad rostlinami.

Dalším vhodným způsobem pěstování je sezonní umístění masožravých rostlin do pařeniště, kde lze pěstovat většinu vlhkomilných druhů. Podle dosahovaných teplot pak volíme jednotlivé druhy od chladnomilných po teplomilné.

Sezonní pěstování lze ještě praktikovat vnevytápěném fóliovníku nebo skleníku. Na zimu se pak vždy rostliny stěhují na zimoviště. Toto umístění je vhodné pro většinu druhů spřihlédnutím kjejich dalším nárokům, jen je potřeba hlídat maximální letní teploty (nutno přistínit) avlhkost, případně si pořídit automatické mlžení avětrání. Teplomilné druhy stěhujeme do těchto podmínek jen na letní měsíce, kdy nedochází kdlouhodobějšímu poklesu teplot pod 15 °C, zatímco ty chladnomilné zde ponecháváme tak dlouho, jak jen to je možné. Tuto dobu lze ještě prodloužit přídavným topením.

Zahradní jezírka se stala velkou módou. Výhodou je, že mohou sloužit ipro pěstování vodních druhů masožravých rostlin, jako jsou bublinatky aaldrovandka, na plytké okraje lze pak sezonně či trvale sázet špirlice. Konstrukce těchto vodních ploch jsou pravidelně popisovány jinými autory, proto jen pár praktických poznámek: Pro umístění volíme raději místo sdostatkem světla, vpřípadě potřeby dostíníme například výsadbou stromů nebo keřů. Jako podklad se používá jezírková plastová fólie, která se umístí do předem připraveného výkopu, vyloženého měkkou výstelkou (např. filcem nebo jílem). Ještě před položením fólie je výhodné vytvarovat dno iokraje amyslet při tom ina mělká místa vhodná pro osázení jinými vodními rostlinami. Lze také použít originální plastový jezírkový výlisek, který se jen zakope do potřebné hloubky. Po zamaskování okrajů, dosázení doprovodných rostlin adalších dekoračních úpravách osázíme jezírko vodními avlhkomilnými rostlinami, které umístíme volně do substrátu nebo do košů. Pro udržení čistoty vody se používají různé filtry aUV zářiče anabídka těchto zařízení je více než dostatečná. Nutná je také pravidelná údržba, odstraňování řas, přerostlých či mrtvých částí rostlin apletí. Zahradní jezírko se dá zakomponovat do zahradního rašeliniště, nutno je ale obě tyto plochy vzájemně oddělit. Jezírko lze využít ipro pozemní druhy masožravých rostlin, které sázíme po okrajích. Uprostřed jezírka můžeme vybudovat minirašeliniště na způsob plovoucího ostrůvku, který se vznáší na plovácích. Tato rašelinná plocha se po osázení rašeliníkem může použít pro darlingtonie, rosnatky ašpirlice, které zde ponecháváme ipřes zimu.

V jezírku můžeme pěstovat ijiné nemasožravé anepříliš dominantní druhy vodních rostlin, které spolehlivě přežijí naši zimu. Výběr konkrétních druhů je však nutné velmi dobře zvážit. Vodní masožravé rostliny jsou většinou vzplývavé – nemusí se tedy sázet. Pokud je vjezírku vhodná voda, můžeme zde pěstovat ialdrovandku měchýřkatou. Vodní druhy bublinatek oproti tomu nejsou na kvalitu vody příliš náročné aspokojí se is horšími podmínkami. Přes zimu máme na výběr jejich přezimovací pupeny vjezírku buď ponechat, nebo je koncem podzimu sklidíme auskladníme vlednici do následujícího jara. Takovéto jezírko lze využít ipro sezonní pěstování tropických druhů vodních bublinatek.

Trvale vlhké skalky aprameniště jsou vhodným místem pro celoroční pěstování tučnic pocházejících zmírného pásma. Tyto rostliny žijí vpodobném klimatu, které odpovídá našemu venkovnímu prostředí. Větší část druhů však pochází zhorských oblastí az vyšších nadmořských výšek, kde se setkávají spodstatně chladnějšími podmínkami. Ty jim unás lze také zajistit například dostíněním části skalky, nebo tam, kde je to možné, chlazením trvale protékající vodou vpotůčku (ze studny, pramene). Jako podklad pod skalku je možné použít jezírkovou fólii, zníž vytvarujeme mělkou vanu. Tím se oddělí skalka od okolní půdy azajistí se tak nezbytná hladina spodní vody. Vanu vysypeme drceným vápencem smíchaným sjílem nebo slínem avytvarujeme skalnatou část nejlépe změkkých vápenatých pěnovců, které dobře sají vodu. Myslíme ina sníženiny, kde se bude držet voda. Spáry poté vysypeme stejnou vápencovou drtí smíchanou sjílem nebo slínem. Vpřípadě, že je skalka příliš vysoká, umístěná na přímém slunci nebo použijeme kameny nesající vodu (např. travertin), je nutné počítat se závlahovým systémem, případně intenzivnějším stíněním. Zde se osvědčilo použití závlahových pórovitých hadic, znichž voda jen slabě ukapává akteré se dají do skalky vhodně zamaskovat. Vlastní osázení provádíme podle ekologických nároků jednotlivých vápnomilných druhů do spár nebo přímo na kameny. Pro druhy kyselomilné můžeme na okrajích skalky vytvořit vhodné, avšak oddělené plochy vysypané rašelinou smíchanou se žulovou nebo vulkanickou drtí avulkanickými tufy, anebo je pěstovat odděleně vzahradním rašeliništi či na jiném typu kyselé až neutrální skalky. Skalku je vhodné chránit sítí proti ptákům. Občas dochází kpromíchání jednotlivých druhů ajejich samovolnému šíření po skalce vdůsledku uvolnění přezimovacích pupenů zpodkladu mrazem či vodou nebo samovýsevem anežádoucí hybridizaci. Jednotlivé druhy proto sázíme raději po skupinkách audržujeme mezi nimi dostatečné rozestupy. Vlastní údržba skalky je jednoduchá aspočívá vobčasném vypletí plevele, kontrole fungování závlahového systému afixování rostlin nejlépe na jaře. Nutný je též dohled během zimy, kdy je nejlepší celou skalku zaházet sněhem atím rostliny ochránit před mrazy avyschnutím. Sníh zároveň slouží jako zásobárna vody audržuje vhodné mikroklima. Vdobrých podmínkách jsou tyto skalky schopny nádherně zmechovatět azejména jarní období plné květu je pak pastva pro oči. Jako doplňkové rostliny lze použít vhodné druhy pozemních orchidejí či skalniček. Kapradiny jsou také vhodné kdosazení, pozor však na rychle rostoucí druhy, jejichž omezování nás bude stát pravidelné úsilí.

Zajímavou kultivací jsou nakloněné až svislé vápencové stěny napodobující přírodní podmínky na lokalitách. Tyto plochy se hodí pro celoroční osázení temperátními druhy tučnic vpřípadě jejich trvalého venkovního umístění. Můžeme je také postavit vmístě, kde lze držet během zimy teplotu kolem 0 °C. Vhodné jsou také pro bytové či stinnější skleníkové prostory kosázení mexickými druhy tučnic. Konstrukce je jednoduchá: Na nepropustný podklad, umístěný na připravenou šikmou až skoro kolmou konstrukci, se nanese vápencová nebo sádrová malta sjemným armováním pletivem ado ní se poté vlepují jednotlivé kousky savého pěnovce tak, aby se vytvořily vhodné ačlenité plochy pro následné osázení. Lze také přímo nalepit opracované pěnovce slabou vrstvou lepidla na obklady na slabou vrstvu zatuhlého aarmovaného betonu. Po vytvarování kapes ipodélných spár azatvrdnutí podkladu je tato plocha připravena kosázení. Prohlubně vyplníme vhodným substrátem. Stěna musí po osazení zůstat stále vlhká anesmí dojít kjejímu vyschnutí. Kapková závlaha umístěná vhorní části je zajišťována málo výkonným čerpadlem. Voda může kolovat vokruhu. Pozor na samovýsev semen! Vyklíčené semenáčky velmi snadno kolonizují nižší patra stěny, kde dochází kpromíchání sjinými druhy. Jako doplňkové rostliny se osvědčily kapradiny, případně jiné druhy vlhkomilnějších skalniček. Nutná je občasná údržba spočívající vodstraňování přerostlých mechů ařas, pravidelné dopouštení/výměna vody ačištění filtrů pro koloběh závlahy.

Schéma stavby zahradního rašeliniště. © Marcel Gräf

Osázení masožravými rostlinami volíme podle ekologických nároků daných druhů asázíme je většinou do čisté rašeliny, což milují zejména rosnatky atučnice, nebo do rašeliníku, který vyhovuje špirlicím, ato buď do sníženin, anebo na místa záměrně vyvýšená.

1.3 Celoroční pěstování ve skleníku