Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

PhDr. Tomáš Novák,
PhDr. Věra Capponi

ASERTIVNĚ DO ŽIVOTA
3., aktualizované a doplněné vydání

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 4643. publikaci

Odpovědný redaktor Zdeněk Kubín
Sazba a zlom Radek Vokál
Návrh a zpracování obálky Daniela Eftimiadisová
Počet stran 168
Vydání 1., 2012

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2012
Cover Photo © fotobanka Allphoto

ISBN 978-80-247-3869-7

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7589-0 pro formát PDF
ISBN 978-80-247-7590-6 pro formát EPUB

Místo úvodu – esej jedné z absolventek kurzu asertivity

Jednoho dne jsem si uvědomila, že kvůli mému chování se často dostávám do defenzivní pozice. Bývám to většinou já, kdo udělá krok dozadu a zájmy někoho jiného postaví před zájmy své. Stalo se už tolikrát, že jsem s něčím nesouhlasila, ale i přesto jsem tiše přistoupila na hru druhé strany. S tolikrát omílaným pořekadlem: „Kdo ustoupí, vyhraje,“ jsem pomalu, ale jistě začínala nesouhlasit. Nejsem typ člověka, který by se do něčeho vrhal po hlavě, a už vůbec ne někdo, kdo by se chtěl s někým přít kvůli hloupostem. Mám ráda svůj klid. Ale co se stane, když si uvědomíte, že svým zapříčiněním o tento klid přicházíte? Pro všechny jste sice ta milá hodná holka, která všem pomůže, ale pro sebe jste jen někdo, kdo nedokáže říct „ne“, někdo, kdo se nedokáže ohradit a prosadit se, i když by moc chtěl.

Na druhou stranu jsem si vědoma, že občas jednám impulzivně, až agresivně. Svoje chování si pak následně vždycky uvědomím a lituji ho. Hledám zlatý střed, ale pořád ho nemůžu najít. Tento středobod jsem se rozhodla najít v Německu jako au-pair. S dětmi není vždycky lehké pořízení, což se mi potvrdilo hned první týden. Neustálé vysvětlování mi občas leze na nervy, ale alespoň mám dojem, že prosazuji svoje názory a poslouchám názory jiných. „Tímhle se posuneš zase kousek dál,“ řekla mi kamarádka a měla pravdu.

Každý den jsem nucena se na něco zeptat, informovat se. Zajímám se, jak rodina žije, jaké má zvyky, i když se od těch našich moc neliší. Ze začátku byl pro mě skoro problém zeptat se, kde mají příbory, hrnek… ale řekla jsem si, že se tímto způsobem už chovat nemůžu a nesmím. Překonávám tím sama sebe. Myslím, že se asertivně chovám, nebo se alespoň pokouším chovat, každý den. Jsem ale zvědavá, až přijedu zase domů, jaké to tam bude. Mám totiž dojem, že doma je to vždycky jiné, nemám odvahu prosadit svůj názor. Ani vlastně nevím proč. Čeho se bojím?

Špatně snáším kritiku, a to i od lidí, u kterých by mě to vůbec nemuselo trápit, protože nejsou pro můj jak profesní, tak i soukromý život důležití. Neustále se ohlížím na to, kdo co řekne, jestli budu pro ostatní dost dobrá, jestli náhodou někoho svým chování neomezím. V hlavě mi občas zní věta T. G. Masaryka: „Moje svoboda končí tam, kde začíná svoboda druhého.“ Tak urputně se snažím převést tuto větu do reality, až zapomínám, že i já mám nějakou svoji svobodu.

Pokud člověk nesedí jen doma, je pravděpodobné, že se dostane do situace, ve které se může cítit vytočen, nebo může dojít k rozporu s druhou osobou. S takovou situací se často setkáte například v Kauflandu. Vždycky nevycházím z údivu, když vidím, jak se někteří lidé chovají jako stádo ovcí. Nedávno jsem si šla k váze zvážit zeleninu, už jsem ji chtěla položit a zvážit, když v tom přiskočila paní důchodového věku a svůj nákup si zvážila první. „Promiňte, ale byla jsem tu dřív,“ řekla jsem s náznakem úsměvu. Není to zas taková tragédie, když vás někdo předběhne, ale i přesto jsem se chtěla ohradit. „Óóó, tak to pardón, mladá paní, já tady můžu klidně čekat do večera, než vy se uráčíte…,“ odpověděla mi důchodkyně. „Jsou tady ještě další tři váhy, takže pokud nejsou rozbité, tak do večera čekat nemusíte, ale chápu, že musíte jít zrovna k této. Nashledanou,“ usmála jsem se na ni a odešla jsem. Paní si ještě něco pro sebe mrmlala.

Kapitolou pro výuku asertivity by mohla být moje bývalá paní domácí. Na všechno měla nějakou námitku, připomínku, dodatek…, ale když se jí člověk zeptal, proč to tak myslí, zmohla se tak možná na odpověď, že je starší a že to tak bylo vždycky. Když jsme se s kamarádkou stěhovaly, zůstal po nás v koupelně závěs do sprchy, který si chtěla domácí koupit. Když však došlo na lámání chleba, řekla, že ho nechce, protože neplní svůj účel. Závěs v koupelně visel celý rok a účel plnil. Zeptala jsem se jí, k jakým jiným účelům je závěs určen, a které tedy neplní. Odpověděla, že se rozhodla jinak a že „prostě neplní účel“. Zopakovala jsem svoji otázku ohledně účelu závěsu do sprchy. Nedokázala mi odpovědět a raději odešla. Pravděpodobně čekala, že ho tam necháme a ona nebude muset závěs zaplatit. Závěs jsem sundala, a i kdybych ho měla vyhodit do popelnice, tak bych ho tam nenechala.

Stále mě ještě dokáže rozhodit, když někdo nedokáže obhájit svůj postoj, ale přesto na moje otázky odpovídá: „No, jasně, ty to víš nejlíp, nedělej ze sebe chytrou a z nás blbce…“ Chtěla bych se přes to přenést, ale mám pocit, že takový rozhovor nebyl ukončen a mám chuť nebo spíše potřebu se k němu vracet. S některými lidmi se dle mého názoru ani nedá bavit. Mám pocit, že se můj bratr neumí normálně vyjadřovat. Reaguje podrážděně, jedině on má vždycky pravdu a dělá vše nejlépe. Pokouším se s ním mluvit bez větších emocí, ale zatím to moc nefunguje. Možná čekám na zázrak, až se vzpamatuje a bude se chovat jako dospělý člověk.

Člověk nemá zůstat stát na místě a čekat, až k němu něco přijde samo. Překážky mají být výzvou, ne koncem. Asertivní chování je sice pro mě zatím nedosažená meta, ale věřím, že až jí dosáhnu, posunu se zase o kousek dál…

Test: Já a asertivita

V životě se často setkáváme se situacemi pro nás nepříjemnými, kdy po nás někdo chce něco, co nechceme my, nebo svým způsobem „ruší naše kruhy“. Každý se snažíme vzniklé situace nějakým způsobem řešit. Zamyslete se nad sebou a zvažte každé z následujících tvrzení. Jak to děláte vy?

 TEST 1

Instrukce

Můžete volit ze čtyř možností. Pokud tvrzení vaše chování vystihuje, je napsáno, jako by bylo o vás, zatrhněte jedničku. Když se podobně chováte sice ne vždy, ale často, nebo se popsanému způsobu dosti blížíte, označte dvojku. Jestli tvrzení vaše chování nevystihuje v žádném případě, tedy je zcela odmítáte, zakřížkujte číslo čtyři. Trojku zvolte v případě, když vás tvrzení spíše nevystihuje, většinou to tak neděláte. Test

1. Když mě kolega požádá o půjčku, nedokážu mu odmítnout, i když na tom nejsem sám právě finančně nejlépe.

1 2 3 4

2. Neumím začít rozhovor s osobou, která je mi sympatická. Čekám, až to udělá sama.

1 2 3 4

3. Když mě někdo někam pozve a já vidím, že mu na tom záleží, neumím odmítnout, i když se mi to vůbec nehodí.

1 2 3 4

4. Když mě někdo předběhne ve frontě, nedokážu se ohradit, i když mám sto chutí to udělat.

1 2 3 4

5. V různých debatách neumím druhým skočit do řeči, i když je jasné, že už jen mlátí prázdnou slámu.

1 2 3 4

6. Mám-li v jakékoliv situaci někomu na jeho žádost, prosbu, říci „ne“, dělá mi to potíže, je mi trapně.

1 2 3 4

7. Neumím ukončit rozhovor, i když mě ani mluvčí, ani téma vůbec nezajímá a třeba nemám čas.

1 2 3 4

8. Když s někým mluvím, nedokážu mu oponovat, i když si myslím, že můj vlastní názor je lepší. Raději ho ani nesdělím.

1 2 3 4

9. Je mi trapné zeptat se, když něčemu nerozumím (v práci, ve škole, doma atp.).

1 2 3 4

10. Na schůzích a různých veřejných shromážděních nediskutuji. Připadal/a bych si hloupě.

1 2 3 4

11. Když někdo zruší setkání, které jsme měli domluvené, neumím nabídnout jiný termín. Čekám, že to udělá on.

1 2 3 4

12. Kdybych se pokusil druhým lidem přikazovat, dopadlo by to nejspíš podle rčení: „Přikaž a udělej sám.“

1 2 3 4

13. Když mi někdo z blízkých lidí křivdí, nic nenamítám. Ovládám se, aby nepoznali mé rozladění.

1 2 3 4

14. Pozvat na schůzku osobu opačného pohlaví, o kterou mám zájem, je pro mě nadlidský výkon.

1 2 3 4

15. Pokud mě někdo chválí a dělá mi poklony, zrozpačitím, nevím, jak reagovat, nevím si rady sám se sebou.

1 2 3 4

16. Když přinesu ze samoobsluhy nazelenalý salám, raději ho vyhodím, než bych vyřizoval reklamaci.

1 2 3 4

17. Naskakuje mi husí kůže, když si představím, že bych se musel živit jako agent pojišťovny.

1 2 3 4

18. Mám-li hovořit o něčem důležitém, nebo s někým, na kom mi záleží, začnu mluvit nezřetelně, někdy se i zakoktám.

1 2 3 4

19. Je mi velmi nepříjemně, když musím v situaci nouze požádat cizího člověka třeba o lístek na tramvaj.

1 2 3 4

20. Je mi nepříjemné začít rozhovor s „úředními“ nebo „výše postavenými“ osobami, a to i když jim nutně potřebuji něco sdělit.

1 2 3 4

Vyhodnocení

Nyní si spočítejte celkový součet bodů. Máte-li více než 70 bodů, nejásejte příliš. Je sice pravda, že nepatříte k lidem, kteří na sobě nechají dříví štípat. Ale pozor – nejste někdy trochu agresivní? Jistě by vám neuškodilo přiučit se, jak zachovat vlastní tvář, aniž byste zasahovali do „kruhů“ druhých. Ne vždy je sociálně úspěšný ten, kdo má široké lokty. Bývá spíše v nebezpečí, že se mu každý raději vyhne.

Vyšlo vám 50–70 bodů? Nemusíte se bát, vy se v životě neztratíte. Čtěte však dál, třeba si rozšíříte svůj repertoár.

Dosáhli jste 30–50 bodů? Zdá se, že když vám jde o něco skutečně důležitého, nedáte se. Neklesejte na mysli, i když by to mohlo být lepší. Jak praví přísloví, i dobrý farář se musí do smrti učit. Zkuste to také, právě máte v ruce svou příležitost.

Získali jste méně než 30 bodů? Patříte k těm až moc slušným. Nepřehánějte to. Jste sice uchráněni pověsti hádavých lidí, ale není zase potřeba nechat se sebou zametat. Někdy tak nepřímo podporujete „darebáky“. To přece nechcete, že? Pojďte to s námi zkusit trochu jinak!

1. CO JE TO ASERTIVITA?

Klasik tohoto veskrze praktického využití teorií mezilidské komunikace Američan A. Salter se již ve čtyřicátých letech 20. století snažil své žáky naučit spontánním reakcím, přiměřenému projevu emocí, umění dát najevo svá přání, požadavky. Učil vyjádřit vlastní stanovisko, nebát se oponovat, a to jak za použití argumentů, tak i neustálým setrváváním na svém, pokud je argumentace zbytečná nebo není na místě. Seznamoval zájemce s taktikami, jak prosadit svůj oprávněný požadavek. Učil říkat „ne“ na nepřijatelné nároky, aniž by tím byla dotčena práva druhých. Cvičil postupy vyrovnávání se s (oprávněnou i neoprávněnou) kritikou i vlastními chybami. Rozvíjel umění požádat druhého o laskavost bez pocitů trapnosti. Věděl, že kompromis je často největším vítězstvím. Jeho následovníci tyto postupy rozvinuli. My jsme se po léta snažili trénovat asertivitu u naší populace, která se v mnoha způsobech sociálního jednání a pravidel „slušnosti“ od americké liší. Takže nyní nabízíme jakýsi souhrn toho, co jsme přečetli a co jsme se naučili společně s našimi kurzisty. 1

Občas se při různých příležitostech rozhorlí více či méně samozvaný psycholog a vezme si na paškál právě asertivitu. Prý je málo citlivá, skrytě agresivní, zjevně egoistická, snadno zneužitelná. Svůj názor poté doloží popisem, jak kdesi cvičili přeskakující gramodesku a kolik to stálo. Má svou pravdu, ostatně skutečnost, že „každý má svou pravdu “, je mimo jiné i asertivní poznatek. Zneužít lze úplně všechno od nejhumánnějších filozofických systémů až po vlajku s červeným křížem. Tu lze pověsit na atentátníkovo auto plné výbušnin.

Jisté také je, že trenérem asertivity může být v našich podmínkách kdokoliv, kdo si přečetl o metodě jednu příručku a má dost drzosti… při zamhouření obou očí a notné porci optimismu lze zde slovo drzost nahradit slůvkem sebevědomí. Asertivitu nesnášejí i různí pokrytci. Za jimi hlásanou slušností bývá neupřímnost, nedostatek náhledu na sebe sama a své motivy a svatouškovská manipulace. Nebojte se, ničím špatným se v dobrém kurzu ani v této knize nenakazíte. Naopak. Předložený text je do určité míry očkováním proti tomu, abyste na sobě nechali dříví štípat a ještě za to byli vděční. A kdybyste snad někdy obrazně řečeno zatoužili po pozici špalku, na němž je štípáno dřevo, žádný problém. Asertivně jednat můžete, ale nemusíte.

Možná vám rodiče v dětství říkali: „Snaž se. Když to s tebou půjde takhle dál, nic z tebe nebude!“ Vy jste se buď snažili, nebo nesnažili. Ale v podvědomí máte stále pocit, že jste požadavky otce a matky mnohdy zklamali. Pak na vás začali působit učitelé. Ti také nemívají daleko k líčení hrůzných konců nezvedených žáků, nedodržujících zcela nejen pravidla školního řádu, ale i dobře míněné rady pedagoga. K dovršení všeho jste si třeba vzali učenlivého partnera (tedy někoho, kdo si rodičovsko-učitelské chování osvojil). Výsledkem těchto sice v čase rozložených, ale stejným směrem cílených snah vás „vychovat“ je, že máte dojem, že jste v mnoha ohledech budižkničemu. Náročná tchyně, eventuálně tchán s řekněme tradičními názory na to, co je správné a co ne (včetně maličkostí typu rozvrhu dne, úklidu a stylu trávení víkendu i všech možných dnů volna), tomu dají korunu. Šéf, který má vždy pravdu, z čehož plyne, že vy jí nemáte, to je již jen doplněk.

Přečtete-li tuto knížku, dozvíte se, že:

Nejste ideální lidé.

Hodnocení vždy záleží na tom, kdo vás srovnává (a jestli si vlastně jen nepřihřívá svoji polívčičku) a s kým vás srovnává. (I výborný fyzik je ve srovnání s Einsteinem „druhá liga“.)

Nejste budižkničemu, a to nejen proto, že mnozí jiní lidé jsou na tom hůř, ale hlavně proto, že když se zbavíte svých úzkostí a strachů, jde vám všechno najednou nějak lépe. „Široké lokty“ k tomu ani nebyly třeba.

Aby bylo od počátku jasno. Nepředpokládáme, že pouhým přečtením této knížky se například z doma zalezlého jezevce změníte ve lva salónů. Na to jakákoli četba nestačí a ne vždy se něco podobného zdaří systematické psychoterapii. Ostatně, který „jezevec“ chce být opravdu, ale opravdu lvem?

Co vám můžeme po přečtení slíbit?

Možná dokážete rozšířit či do jisté míry změnit taktiky svého jednání. Budete umět lépe formulovat a prosadit svá přání a požadavky. Lépe se naučíte „slyšet“, co chtějí druzí. Možná se vám to nepodaří na sto procent, ale budete se mít alespoň o trošku víc rádi. O tom je právě asertivita. Ne o tom, jak převálcovat druhé. Zklameme všechny, kteří čekají návod, jak si ještě lépe a účinněji nabrousit nehty a zpevnit lokty. Připouštíme, že čtenářům populární literatury se může asertivita někdy jevit jako víceméně skrytá, učesaná agresivita. Ilustrují to nejen různé návody, ale i „testy“. S jedním z nich jste se v úvodu setkali. Nejde v něm odlišit, zda si stojíte pevně na vlastních nohou, nebo jste prachobyčejný agresor. Pokusíme se to napravit testem, původně vymyšleným americkým psychologem Levinshonem, který u nás publikoval Šlepecký. Předkládáme jej v námi modifikované verzi. Také je o asertivitě, ale o trochu „jiné“.

Test 2

Instrukce

V dotazníku nejsou správné nebo nesprávné odpovědi. Nabízí vhled do způsobů vašeho reagování. Každou položku dotazníku budeme hodnotit ve dvou sloupcích. Například: Jak často jste se dokázali prosadit při diskusi mezi kolegy? Do prvního sloupce pro odpověď (sloupec A) naznačte, jak často se udála zmíněná situace. Odpovídejte číslem a použijte následující škálu:

1. Za poslední měsíc se mi to nestalo.

2. Během posledního měsíce se mi to stalo, možná i několikrát (1–6x).

3. Během posledního měsíce se mi to stávalo často (tj. více než 6x).

Do druhého sloupce (sloupec B) naznačte, jak jste se cítili, když výše popsaná situace nastala. Odpovídejte číslem dle následující škály:

1. Cítil jsem se mizerně.

2. Cítil jsem se nevalně – nic moc.

3. Bylo mi to jedno. Cítil jsem se neutrálně.

4. Cítil jsem se celkem dobře.

5. Cítil jsem se výborně.

Dejme tomu, že se autor testu za minulý měsíc třikrát prosadil se svými názory při diskusích mezi kolegy a cítil se přitom nevalně. Jeho odpověď bude následující:

Položka

A

B

Jak často jste se dokázal prosadit…?

2

2

Obdobným způsobem zpracujte následující položky:

Položka

A

B

1. Odmítl jsem půjčit někomu blízkému své auto nebo jiný dopravní prostředek, který často užívám.

2. Požádal jsem někoho, aby mi pomohl nebo vyšel vstříc.

3. Odmítl jsem koupi výrobku nebo „úpis“ privatizačnímu fondu přesto, že mi to bylo vehementně nabízeno.

4. Přiznal jsem se, že mám z něčeho strach a zároveň jsem požádal, aby na to byl brán ohled.

5. Řekl jsem: „Dotklo se mě a mrzí mě, co jste udělali.“

6. Byl jsem tázán na svůj názor a jasně jsem řekl: „Tomu nerozumím.“

7. Byl jsem požádán o půjčku a odmítl jsem ji bez vysvětlování nebo výmluv.

8. Můj přítel či přítelkyně mluvili a mluvili. Řekl jsem: „Nyní, prosím, vyslechni můj názor.“

9. Požádal jsem přátele, aby mi řekli zcela otevřeně, v čem chybuji.

10. Nepochopil jsem něco, co mi bylo vysvětlováno, třeba novou úpravu sociálního pojištění. Řekl jsem: „Nechápu to, vysvětlete mi to ještě jednou.“

11. Měl jsem pocit, že jednám jako slon v porcelánu. Zeptal jsem se proto, zda jsem někoho neurazil.

12. Osobě druhého pohlaví jsem řekl, že jí to dnes velice sluší.

13. Osobě stejného pohlaví jsem řekl, že jí to sluší (je velmi elegantní, dobře vypadá).

14. Požádal jsem o službu, na kterou jsem měl sice nárok, ale spontánně mi nebyla poskytnuta.

15. Po straně mě někdo kritizoval. Zašel jsem za ním a požádal ho o vysvětlení.

16. Reklamoval jsem vadný výrobek nebo službu.

17. Vyjádřil jsem opačný názor, než projevil můj partner.

18. Měl jsem možnost začít flirt, ale odmítl jsem jej.

19. Stal jsem se svědkem jednání, které nebylo fér. Jasně jsem se od něj distancoval.

20. Mohl jsem jednat s člověkem mně nesympatickým, který by mi ovšem mohl být užitečný. Řekl jsem: „Nechci s ním jednat.“

21. Odmítl jsem pozvání na skleničku.

22. Blízký člověk mě požádal o něco, co nebylo tak docela v pořádku. Řekl jsem: „Tohle dělat nemohu, nesouhlasím s tím.“

23. Požádal jsem, aby mi byla vrácena kniha nebo jiný předmět, který jsem před časem půjčil příteli či přítelkyni.

24. Spolupracovníkovi(ci) jsem řekl: „Zvládáš tu práci dobře.“

25. Řekl jsem někomu, kdo se nevhodně choval: „Prosím, přestaňte!“

26. Příteli (přítelkyni) jsem řekl: „V tom a tom chybuješ.“

27. Příteli (přítelkyni) jsem řekl: „Jsi jednička! Nikdo jiný by si neporadil lépe než ty.“

28. Poprosil jsem někoho o pomoc a o radu.

29. Řekl jsem někomu: „Mám tě rád.“

30. Požádal jsem, aby mi někdo něco půjčil.

31. V diskusi několika lidí jsem jasně řekl, co mám na srdci.

32. Podařilo se mi někoho povzbudit, i když jeho výkon nebyl ještě stoprocentní.

33. Dva z mých přátel vzrušeně diskutovali, málem se hádali. Jasně jsem podpořil jednoho z nich.

34. Známý mi řekl: „Řekni mi svůj názor bez obalu.“ Udělal jsem to.

35. Mluvil jsem s cizincem (učitelem cizího jazyka), najednou jsem „ztratil nit“ a přestal rozumět. Neimprovizoval jsem, ale požádal jsem o zopakování.

36. Příteli (přítelkyni) jsem řekl, že pro mě hodně znamená.

37. Příteli (přítelkyni) jsem něco pochválil (přípravy, bábovku, účes atd.).

38. Požádal jsem někoho, aby se zabýval svými věcmi a mě nechal na pokoji.

39. Řekl jsem někomu, že udělal kus dobré práce, za kterou se nemusí stydět.

40. Řekl jsem někomu: „Správně jsi to v diskusi řekl. Souhlasím s tebou.“

41. Řekl jsem někomu: „Jsi opravdu šikovný (snaživý, tvořivý).“

Kvantitativní vyhodnocení

Skóre v sloupci A je skóre „častosti“.

Skóre v sloupci B je skóre „příjemnosti“.

Skóre A + B je skóre asertivity.

Své výsledky dané součtem nyní porovnáme s průměrným skóre. To je:

Častost: 61–81

Příjemnost: 102–137

Asertivita: 163–218

Menší hodnoty naznačují podprůměrnou míru asertivity. Větší hodnoty svědčí pro nadprůměrnou asertivitu.

Kvalitativní vyhodnocení

Vyplněný dotazník znovu podrobně pročteme. Vybereme z něj 5–10 pro nás zvláště závažných situací splňujících čtyři charakteristiky:

1. Situace je pro mě subjektivně obtížná a jen těžce se s ní vyrovnávám. Lze i říci, že se v ní obtížně prosazuji.

2. Je to situace, která se mi stává dosti pravidelně.

3. Situace se svým způsobem odlišuje od ostatních v seznamu položek.

4. Položku z dotazníku vystihující tuto situaci beru jako inspiraci a rozvedu ji podle svých zážitků a zkušeností.

Příklad individuálního seznamu

1. Nedovolil jsem svému osmnáctiletému synovi, aby na diskotéku jel naším autem, přestože tvrdil, že kamarádům rodiče auto půjčují.

2. Sekretářce ředitele jsem řekl: „Paní Jano, dejte mi vědět, až bude šéf v dobré náladě. Moc mi tím pomůžete, protože se bojím, že by jinak nesouhlasil s tou exkurzí…“

3. Zašel jsem za kolegyní Krůtovou a řekl jí: „Paní kolegyně, dost už bylo naší vzájemné trpkosti. Smažme, co bylo!“

4. Překonal jsem rozpaky a řekl kolegovi: „Tu třídu fakt nezvládne nikdo jiný než ty. Obdivuji to!“

Na rozdíl od mnoha jiných měřicích nástrojů skóruje dotazník jako asertivitu i umění pochválit, podpořit a ocenit druhé. Takže i zde platí přísloví, že když dva dělají nebo říkají totéž, nemusí to být totéž. My bychom spíše důvěřovali skóre asertivity z dotazníku. Jsou v něm zahrnuty i situace, které vám dělají nesnáze. Zamyslete se nad nimi. Je vaším právem se rozhodnout, kterým situacím se budete důsledně vyhýbat a které po hlubším seznámení s technikami asertivity budete cvičit. Obojí je asertivní, asertivní je dělat, co chci (pokud to neškodí druhým).

2. ASERTIVITA = STOP MANIPULACI

Mnoha lidem je proti srsti jasné ajednoznačné sdělení. Konkrétní požadavek, prosba. Jsou však mistry vmanipulování snáznaky avnapovídání chytrému. Manipulativní chování je protipól asertivity. Jeho záludnost spočívá vtom, že na první pohled nemusí být jasné, oco jde. Rozhovor může vypadat třeba takhle:2

A: „To je hrozné, nemalovali jsme doma už osm let. Byt vypadá už málem jako černá díra.“

B: „Není nic lehčího než objednat malíře.“

A: „To se ti snadno řekne, ale sežeň malíře vdobě dovolených.“

B: „V době dovolených to třeba nepůjde, ale malovat se dá ivzáří.“

A: „To už vidím, jak jsou tu malíři vzáří jako na koni. Nehledě na to, že na září je špatná předpověď počasí.“

B: „Mistr malíř si smalováním poradí celý rok. Vzáří určitě také.“

A: „No, ale kde ho mám sehnat?“

B: „Zavolej na informace oslužbách. Můžu ti dát dvě čísla. Nebo zkus Zlaté stránky.“

A: „No, ale když já ztratil mobil.“

B: „Existují ipevné linky… ostatně mobil ti mohu půjčit.“

A: „To máš těžké. Jsou dovolené.“

B: „Tak nech zařizování plavat avymalujte sami.“

A: „Už jsem otom také přemýšlel. Ale věřil bys, že vdrogerii nemají Primalex?“

B: „No tak kup Ex-mal. To je vpodstatě totéž. My jsme tím malovali ašlo to docela dobře.“

A: „Jenomže zase nemám štětku aváleček. Chybí mi vybavení, to je to.“

B: „Ty stím naděláš… Buď si to kup abudeš to mít na celý život, nebo si to půjč vpůjčovně, anebo ti to půjčím já. Stačí říct!“

A: „Hm, no jo no…“

B: „No co, no jo no. To fakt není žádný problém. Stačí pár korun na Ex-mal adobré slovo mně amáš ištětku.“

A: „Ono to není tak jednoduché, kdyby…“

B: „Co kdyby?“

A: „No, já nevím, jak bych to řekl…“

B: „No, co je?“

A: „Tobě se to řekne, ty malovat umíš!“

B: „To umím, to je pravda.“

A: „Pro toho, kdo malovat umí, to musí být hračka.“

B: „No, hračka to není, takový malíř zase přece jenom nejsem, ale nic těžkého to také není. Nakonec já ti můžu přijít vymalovat. Připrav pivo, bez něj coby řemeslník nefunguju, ajá vsobotu ráno přijdu.“

A: „To jsi hodný, ale ono vymalovat, to je nakonec to nejmenší.“

B: „Já vím, to není nic tak strašného. Proto ti to také nabízím.“

A: „Když si vzpomenu na to, že musím všechno vyklidit, tak na mě jdou mrákoty. Kam to dám?“

B: „No, tak něco vyklidit musíš, ale velké skříně můžeš nechat uprostřed místnosti. Zakryješ je igelitem anovinami abude.“

A: „Právě.“

B: „Co právě?“

A: „Když já nevím, jak to vyklidit avůbec– šíbovat se skříněmi, to není jen tak.“

B: „Prosím tě, už mě nerozčiluj. Sehnat štětku nejde, Primalex není, se skříněmi se nedá pohnout. Tak vtom seď dál. Nakonec vymalování není nezbytné kživotu.“

A: „Ale ne. To už je fakt potřeba vymalovat.“

B: „Já si to taky myslím.“

A: „Fakt si to taky myslíš?“

B: „No, kdybych si to nemyslel, tak ti přece nebudu nabízet, že ti přijdu vymalovat.“

A: „To jsi moc hodný, že mi přijdeš vymalovat, ale já si nevím moc rady stou přípravou pro malování.“

B: „Tak já přijdu vpátek po práci kvám anějak ty dvě místnosti vyklidíme.“

A: „No, já nevím, jestli to po tobě můžu chtít.“

B: „Ale ano.“

A: „Tak dobře, vpátek ve tři unás, platí?“

B: „Platí.“

Manipulace, kterou provádí Amimo jiné za pomoci taktiky „ano, ale…“, je zřejmá. Jednoznačně se snaží dovést B kpříslibu pomoci, ato nejen při vlastním vymalování, ale ipři vyklízení bytu. Nic bychom nedali za to, že ipo vymalování bude pokračovat súklidem. Zhlediska asertivity nic proti prosbě opomoc při vymalování, tím méně proti prosbě ozapůjčení pomůcek nezbytných ktéto práci. Měla by být ale formulována jasně, konkrétně ajednoznačně. Bez přístupu „já neříkám nic, ale na má slova dojde…“.

Manipulace mnohdy probíhá za využití citově sycených argumentů. Sapelem na morální či jiné hodnoty, které mají objekt tohoto působení domanévrovat ksouhlasu. Postup je následující:

A: „Tak co říkáš Světové výstavě psů vBrně?“

B: „No, to víš, že jsem se tam byl podívat. Já mám prostě slabost pro psy apro dogy zvláště.“

A: „To já vím, ty jsi známý ochránce psů akoček.“

B: „Ale to ani ne. Ale mám tyhle zvířata rád. Jako kluk jsem měl psa, pak jsme si ho pořídili smanželkou, sotva děti trochu odrostly. Teď ale žádného už nemáme. Řekli jsme si, že budeme víc cestovat ato je se psem vždycky velká potíž. Marná sláva, mít psa znamená být daleko vázanější než bez psa. Zvláště když je to velký pes. Amně se právě velcí psi líbí.“

A: „No právě proto za tebou jdu. Můj bratr koupil dceři trpasličího knírače. Ale to víš, děti, půl roku ji to snad bavilo, pak se oto štěně víc nestarala, než starala ateď by ho nejraději dali pryč.“

B: „No, to tak bývá. Chudák pes.“

A: „Oni teď mají možnost jet na dva měsíce, prostě na celé prázdniny, kpříbuzným do Švýcarska apsa ssebou vzít nechtějí.“

B: „To je snadná pomoc. Existuje psí penzion. Tam ho mohou ina ty dva měsíce dát. Nebo si ho nakonec vezmeš na starost ty?“

A: „Já bych rád, ale manželka nesnáší psy, anavíc chystáme se celá rodina také na dovolenou. Víš, tak jsem se tě chtěl zeptat, jestli by sis toho psa nevzal.“

B: „Jejda, to ani nápad. Jednak malý knírač, to přece jenom není pes mého srdce, aza druhé raději už psa nechceme, vždyť jsem ti to říkal.“

A: „Říkal, ale ten pes špatně skončí.“

B: „No jo no.“

A: „Podívej, oni ho chtějí dát utratit. Prý to stojí jenom pár korun audělá to veterinář.“

B: „To je hrozný. Já když něco takového slyším, tak mám co dělat, abych se nerozčílil. Lidi si pořídí psa apak, když je přestane bavit, tak ho nechají utratit. Pes není zplyše, aby se vyhodil, když už přestane bavit.“

A: „No vidíš, kdyby sis ho vzal, byl by to od tebe dobrý skutek.“

B: „Ale…“

B: „Ne, já tedy rozhodně ne.“

1. Diktátor

2. Chudáček

3. Počtář

4. Břečťan

5. Drsňák

6. Obětavec, nejhodnější anejlaskavější

7. Poslední spravedlivý

8. „Táta máma“

9. Mafián

Test 3– Jaké chování bude nejúčinnější?

Instrukce

Vyhodnocení

1. kolo– reálné chování

2. kolo– volba optimální strategie